Byl to rok velkých činů.
Na nebi začala kroužit i za přispění Čechoslováků
nová vesmírná stanice MIR.
V mladoboleslavské Škodovce vznikl prototyp vozu Škoda Favorit.
V Mariánských Lázních konečně zrekonstruovali kolonádu
a postavili Zpívající fontánu.
S Retrem se dnes vypravíme do roku 1986.
V dnešním Retru se také dozvíte, proč se designu Škody Favorit
ujal slavný italský designér Nuccio Bertone.
To, že začala spolupráce s designérem,
byla trošku taková partyzánština.
Ředitel České vesmírné agentury prozradí,
co kromě letů Vladimíra Remka pokládá za vrchol
našeho vesmírného výzkumu.
Druhým bylo vypuštění první československé družice Magion.
Zjistíte také, jak nákladný byl pro československé občany
tenkrát pobyt v lázních.
Ten poukaz tehdy stál na tři týdny asi 140 korun.
Motoristé se nového mladoboleslavského modelu
Škoda Favorit nemohli dočkat.
Šéfkonstruktér Petr Hrdlička v roce 1986 finišoval
na prototypu tohoto vozu,
který se ale začal prodávat až o dva roky později.
V březnu 1983 přišli zástupci Škodovky a žádali,
abych se ujal místa vedení vývoje ve Škodovce a vyvinul favorit.
Muselo se udělat něco takového,
abychom nejpozději do roku 1986 mohli naběhnout s výrobou.
To je strašně málo času pro vývoj automobilu.
My jsme měli za úkol, že jsme měli odevzdat
během jeden a půl roku veškerou dokumentaci
už jako závaznou pro výrobu,
což bylo pro nás velice obtížné z toho hlediska,
že jsme neměli skoro možnost si nic pořádně vyzkoušet.
Člověk musí využít ty cesty, které v té době byly dané,
takže jsme vymysleli,
že se obrátíme na Československý svaz mládeže.
Že uděláme socialistický závazek s jednotlivými mládežníky
v jednotlivých závodech a ti že si to vezmou
jako socialistický závazek, že vyvinou třeba v gumárnách
novou nízkoprofilovou pneumatiku, že vyvinou v Gumokovu silenbloky,
že vyvinou v Plastimatu nové nárazníky, novou nádrž atd.
Požadavky, které přicházely zejména od zahraničních zákazníků,
jsme předávali právě z podniku zahraničního obchodu Motokov,
kde jsem v té době byl ředitelem obchodní skupiny
pro vývoz automobilů, do Boleslavi.
Bylo jasné, že požadavky, které my máme
a které odrážely požadavky ze zahraničí,
Boleslav se svými konstruktéry a s tím časem,
který měla k dispozici, by nebyla schopna splnit.
To, že začala spolupráce s designérem,
byla trošku taková partyzánština,
protože o tom se nikde neuvažovalo, že by to mohlo být.
Příjemný podvečer. Abychom byli přesní,
tak za týden uvidíme novou škodovku na brněnském veletrhu.
Jinak ale plníme slib a divákům Hospodářského zápisníku
ji ukážeme už dnes. Tady ji máme
a já si myslím, že všichni, kdo náš seriál sledovali
od samotného začátku a kdo se společně s námi
na tento okamžik těšili celé dva měsíce,
tak si teď jistě rádi odpočinou od všech informací a komentářů.
Příští minuta je proto vyhrazena nerušené podívané.
Jedna z podmínek, abychom to všechno stihli,
byla spolupráce s různými zahraničními firmami.
Byla to například ta známá spolupráce
s Carrozzerie Bertone.
Jedna z těch dobrých věcí byla, že ten design on začal dělat
v podstatě na základě našeho slibu, že peníze seženeme,
který jsme neměli podložený ničím. Tam bylo obrovské riziko,
že se může stát, že ty peníze neseženeme,
a pak bychom sklidili velikou ostudu.
Pak byla spolupráce další třeba i s firmou Porsche,
která nám posuzovala řadu komponentů,
zejména vibrace a zavěšení motoru,
nebo jsme měli spolupráci s firmou Pierburg,
která nám dodávala zcela novou generaci karburátorů.
Pak jsme měli třeba spolupráci s firmami,
které vyráběly tlumiče.
Po 4 650 zkouškách, což bylo někdy v roce 1986,
už to auto bylo definitivně připraveno pro výrobu.
Největší pozornost k sobě ovšem přitahovala nová Škoda Favorit.
Jde o pětimístný pětidvéřový automobil
s motorem napříč a vepředu. Objem 1 289 kubických centimetrů.
Odborný výklad o přednostech nového vozu podali
soudruzi Banír a Hrdlička
z Automobilových závodů z Mladé Boleslavi.
Byla představena škodovka, přestože ani my,
ani Boleslav jsme nechtěli, aby ten nový vůz byl představen
na veletrhu v Brně, protože světová premiéra pro nás
by znamenala desítky milionů uspořených nákladů na propagaci.
Já bych to býval nejraději viděl v Ženevě v březnu 1988,
protože západní automobilky to dělají tak, že v okamžiku,
kdy auto prezentují, tak u dealerů už ta auta stojí,
takže když to zákazník vidí na autosalonu
nebo to vidí v reportáži o autosalonu,
tak jde k svému dealerovi a to auto si může koupit.
Od představení auta v Brně, to znamená v září 1987,
uplynul vlastně skoro rok, než si lidé to auto mohli koupit.
V té době, když to auto bylo představováno,
tak existovalo asi 40 vyrobených aut ve Vrchlabí.
Jednoduše orgány rozhodly,
že musíme ukázat lidem nový vůz, a ukázal se na veletrhu v Brně.
Byl obrovský zájem, tam byla tlačenice.
Nepředstavitelné množství lidí se sešlo v Brně
a dívali se na to a myslím si, že byli nadšeni,
ale nám to trošku ublížilo.
Jako jeden z prvních vyjel i starosta Furthu, města,
v němž sídlí Semex, který je afirací Motokovu
a výhradním dovozcem našich automobilů do NSR.
Pane starosto, můžete nám říci,
jak se vám líbila jízda s tímto vozem?
Jezdili jsme s ním téměř půl hodiny
a musím říci, že jsem příjemně překvapen.
Moje žena má škodovku už delší dobu.
Je to předcházející typ. Myslím si, že tento nový,
vylepšený typ bude tady v Německé spolkové republice
díky svým parametrům i přijatelné ceně úspěšný.
Favorit přispěl k tomu, že Volkswagen věděl,
to popisuje pan doktor Hahn, tehdejší předseda představenstva,
že znali to auto, my jsme ho tam v listopadu 1987 odvezli
a Volkswagen věděl, že může škodovku koupit
a může třeba ještě tři roky favorita vyrábět.
To bylo auto, které Volkswagenu vyhovovalo.
Byl připraven převzít právě Škodovku, protože věděl,
že tam se vyrábí něco, do čeho nemusí okamžitě sáhnout.
Samozřejmě potom se Škodovka změnila
a změnila se výrazně k lepšímu.
Od favorita se vyrobilo kolem 900 000 aut
a od felicie něco přes milion.
Vyrábělo se to ještě dlouho. Dokonce motor z favorita přežil.
Ten se ještě potom dával v litrovém provedení
do Volkswagena Lupo.
V provedení 1,4 litru se dával i do octavie.
Posledním triumfem sovětského impéria v dlouhém boji
se Spojenými státy o prvenství v kosmickém výzkumu
bylo vyslání vesmírné stanice MIR na oběžnou dráhu.
Sláva sovětských kosmonautů byla dokonce tak veliká,
že se dostali až pod klenby
této nádherné kolonády v Mariánských Lázních.
V souladu s programem výzkumu vesmíru byla dnes
v Sovětském svazu vypuštěna nová orbitální stanice MIR.
Sledujete start těžké nosné rakety Proton
s orbitální stanicí z kosmodromu Bajkonur.
V roce 1986 to byla velká sláva pro Sovětský svaz.
Sovětský svaz se v podstatě po prohraném souboji
závodu o Měsíc v 60. letech rozhodl,
že svoji prestiž vybuduje na jiném odvětví nebo na jiné činnosti.
Tou byly dlouhodobé lety do vesmíru.
Pro československá vědecká pracoviště i průmysl to byla
mimořádná příležitost k využití přístrojů na kosmické stanici.
V 80. letech vrcholil program Interkosmos,
který začal už v roce 1968.
V 70. letech se postupně rozvíjel a dá se říci,
že vrcholu dosáhl v 80. letech včetně československé účasti.
Byly tam dva programy,
které by vyčnívaly z celého programu Interkosmos.
Jedním z nich byl let Vladimíra Remka.
Druhým bylo vypuštění první československé družce Magion.
Státy, které měly zájem si připravit své kosmické experimenty,
je připravovaly za vlastní prostředky,
ale dopravu do kosmického prostoru a jejich umístění
v kosmickém prostoru zajišťoval jednotně pro všechny státy
tehdejší Sovětský svaz.
Československo mělo v 80. letech ve své kosmické výbavě
na tehdejší dobu jednu unikátní věc.
Tou byla nastavitelná mobilní plošina.
To byl takový vedlejší produkt československé účasti
na výzkumu Halleyovy komety.
Pracoviště v Běchovicích připravilo pro projekt VEGA
automatické stabilizované plošiny, které byly určeny k tomu,
aby naváděly vědecké přístroje na jádro komety.
Tavicí pec, experiment krystalizátor,
který taky byl vyvíjen v průběhu celých 80. let
a fungoval i na stanici MIR v 90. letech,
byl dílem týmu kolem inženýra Bárty
z Fyzikálního ústavu Československé akademie věd.
Kromě toho byla velká skupina v Astronomickém ústavu,
kde doktor Valníček byl významným manažerem
většiny přístrojů astronomických a slunečních
slunečního výzkumu v programu Interkosmos.
Teď to dáváme do svérázné kosmické pece,
ve které se to bude nahřívat do určité teploty.
Potom bude procházet regulované ochlazování
a výsledkem toho je,
že vědci očekávají získávání nových materiálů s optickými,
syntetickými, mechanickými i akustickými kvalitami.
Jeden z experimentů spadal do oblasti lékařsko-biologické.
Slovenské pracoviště v Ivance při Dunaji připravilo projekt
kosmického inkubátoru, ve kterém se vajíčka
japonských křepelek na oběžné dráze zpracovávala v tom inkubátoru
až do vylíhnutí malých křepelek, které potom byly na Zemi
zkoumány s ohledem na otázky vývoje vestibulárního aparátu.
Protože bylo zapotřebí také budovat spojení mezi kosmickým objektem
a Zemí, aby se dostávaly informace zpátky sem na Zem,
tak tady sehrál svoji velkou úlohu
tehdejší Výzkumný ústav A. S. Popova,
který vyvinul zvláštní přístroj pro tyto účely,
jak vysílací, tak přijímací.
V Československu do dnešní doby funguje pozemní přijímací stanice
pro příjem signálu z družice v Panské Vsi.
V té době Československo také vypustilo
první samostatnou československou družici Magion
a podílelo se na řadě družice Interkosmos.
Družice Interkosmos byly orientované na výzkum Slunce,
kde jsme měli velkou účast, přístroje připravoval
Astronomický ústav ve spolupráci s matematicko-fyzikální fakultou,
a také přístroje pro zkoumání atmosféry Země,
zejména tedy to byl Ústav fyziky atmosféry,
který připravoval pro tyto družice přístroje,
a potom se na základě zkušeností, které získal,
pustil do stavby samostatných družic typu Magion.
V čem se liší Magion 2 od svého předchůdce?
Řekl bych, že ve třech hlavních věcech.
Je mnohem větší, nejméně třikrát, teda hmotnější.
A je mnohem složitější.
Co přinese tento kosmický výzkum Československu?
To je choulostivá otázka.
Podívejte, je to projekt základního výzkumu.
On je zařazen do celostátního programu výzkumu
fyzikálních vztahů mezi Sluncem a Zemí,
to jest účinky Slunce a jiných kosmických vlivů na Zemi.
V 90. letech byla drtivá většina těchto týmů rozpuštěna,
rozpadla se, někteří odborníci přešli na jinou oblast.
Někteří se snažili uspět v komerčním byznysu, ale týmy,
které prováděly tuto významnou činnost, už nepokračovaly.
Nepokračovaly proto, že skončilo financování.
Skončil program Interkosmos a místo něho nebyl zřízen
žádný jiný způsob, jak by se kosmický výzkum financoval.
Pane Párale, vy jezdíte na letní byt do Mariánských Lázní.
Proč právě tam?
V lednu byly celé Čechy pod inverzním poklopem
a přijel jsem do Mariánských Lázní, kde byly zelené smrky,
modrý sníh a modré nebe. Řekl jsem si: Tady chci být.
Co se vám tam ještě kromě krásného okolí, lesů, modrého nebe líbí?
Když jsem byl poprvé kdysi dávno za temných dob v Mariánkách,
tak jsem nemohl najít žádnou společnici.
Byl jsem smutný a frustrovaný, a tak jsem právě objevil
v kolonádě způsob, jak se seznamovat.
Vymyslel jsem k tomu účelu seznamovací kolonádu.
A jak ta seznamovací kolonáda funguje?
Ta funguje jednoduše, že lidé, kteří se touží seznámit,
přijdou v určitou dobu, v pátek v pět hodin, na kolonádu.
Mají znamení kytičku a dají najevo, že se chtějí seznámit.
Buď lázeňská známost krátkodobá.
To je nějak rozlišené podle kytiček.
Barvou květin.
Žlutá kytka - lázeňská láska, nejdéle tři týdny.
Bílá květina, dokud nás smrt nerozdělí.
A pak je rudý květ, to znamená ještě dnes v noci.
Pojďme se ještě podívat na Mariánské Lázně.
Co ty prameny? Jsou léčivé?
Lázně nejsou jenom vody. Když si koupíte domů minerálky
a budete pít celý rok minerálky, tak riskujete,
že vám zhnědnou zuby. Do lázní se musí přijet,
být tam, užívat si je, kochat se tím.
Jaký je ten život v lázních?
Život v lázních skýtá spoustu možností.
Mezi jinými možnost seznamovat se.
Například můj kolega Johann Wolfgang Goethe
se tam seznámil s krásnou jako vy Ulrikou von Levetzow
a ve Františkových Lázních, které jdou teď velice rychle nahoru,
se seznámil asi vévoda Karel Habsburg se Zitou.
Pak se vzali a byli poslední císařský pár.
S kým jste se tam seznámil vy?
Asi číslo jedna byl Miroslav Horníček,
s kterým jsem bydlel dokonce ve stejném lázeňském domě Svoboda.
Tam jsme se denně potkávali.
On ráno sedával, tam byla taková alej buků, a říkal:
Když já jsem přijel tenkrát před lety,
tak přes ty buky bylo vidět, my jsme byli spolu ve třetím patře.
Za tu dobu, co tam jezdil, ty buky vyrostly až do nevidím.
Po roce 1948 Mariánské Lázně ožily, slavné hotely změnily jména
a začaly se plnit masou pracujícího lidu.
Čechoslováci lázeňské pobyty hojně využívali.
Přijedete-li do Mariánských Lázní, zmocní se vás od první chvíle
trvalý pocit, pocit příjemné pohody.
Toto místo na rozdíl od jiných vzniklo pro hosty a všechno,
s čím se tu setkáte, všechno, co se kolem vás bude odehrávat,
slouží vám a děje se kvůli vám.
Tenkrát Zápotocký razil heslo lázně patří pracujícím
a od bohatších lidí začali jezdit odboráři.
V Mariánských Lázních byly dvě úrovně.
Byly zde zotavovny ROH, které sloužily k rekreaci,
a pak zde byla lázeňská organizace.
I do těch lázní ale poukazy přidělovalo odborové hnutí.
Mohli se tady léčit za poměrně nízkou částku,
protože ten poukaz tehdy stál na tři týdny asi 140 korun.
Tenkrát existovala řada lázní a byla tendence,
aby každé lázně se specializovaly na určitou diagnózu.
Říkalo se třeba, že Poděbrady jsou na srdce.
Karlovy Vary jsou na gastroenterologii.
Mariánské Lázně byly především na ledviny a močové cesty.
Všechny lázeňské hotely, tehdy to byly léčebné ústavy
Československých státních lázní, měly kapacitu poměrně dost velkou,
protože to byly celoroční provozy, takže host se sem dostával
poměrně velmi snadno a nečekal příliš dlouhou dobu na léčení.
Existovaly dva typy lázeňské péče.
První bylo ubytování, stravování, léčení, ale bylo to z dovolené.
Druhý typ lázeňské léčby byl takzvaný křížkový pobyt.
To absolvovali pacienti v pracovní neschopnosti.
Na každém lázeňském hotelu byla kulturní referentka.
Pořádaly se různé večírky, různé přednášky významných osobností,
které tady byly v Mariánských Lázních.
I tito hosté měli možnost navštěvovat Městské divadlo.
Měli možnost sportovat.
Hrál se tady tehdy i golf, i když v omezeném měřítku,
protože jak známo, tak golfové hřiště
v Mariánských Lázních je jedním z nejkrásnějších.
Založil ho anglický král Eduard VII.,
který tady v Mariánských Lázních pobýval asi sedm let po sobě.
Celá řada mariánskolázeňských hostů, ale i občanů zamířila
po dnešním prvomájovém průvodu ke Zpívající fontáně.
Jak také jinak.
Ta začala svoji produkci už včera večer a teď bude pokračovat
až do pozdního podzimu každou lichou hodinu.
Loni jste hráli tři skladby. Kolik jich bude letos?
Letos jich máme připraveno celkem osm.
V průběhu května budeme hrát šest skladeb.
Dvě další připravíme v květnu a spustíme je v průběhu června.
Tolik základní informace a teď už se zaposloucháme do tónů
loni nejoblíbenější od hudebního skladatele Petra Hapky.
Když já jsem nastoupil do lázní v roce 1976,
několik let byla uzavřena lázeňská kolonáda.
V rámci rekonstrukce kolonády se zřídila i nová fontána.
Ta fontána je naprostý unikát.
Já si živě pamatuji, když se ta fontána spouštěla,
tak jsem pracoval v lázeňské léčebně asi 40 metrů vzdušnou čarou
od té fontány a bylo až otřesné, že třicetkrát za den
jsem slyšel Hapkovu skladbu, takže tu nejkrásnější skladbu
já jsem určitou dobu, nemohu říci, nenáviděl,
ale neměl jsem s ní úplně ten kladný, pravý vztah.
Zahraniční hosté pochopitelně jezdili.
Pravidelně jezdila jedna skupina hostů nebo pacientů
ze Sovětského svazu.
To byla skutečně zvláštní skupina, měli svého vedoucího
a měli svoji kulturní referentku, která se o ně starala,
o jejich programy, byla to taková uzavřená společnost.
Oni nějaký velký styk s námi neměli,
protože byli pod takovým určitým dohledem.
Jezdilo několik skupin odborářů z Německé demokratické republiky
a jezdili i takzvaní devizoví cizinci.
Na ty byl speciální devizový plán.
Byli to zejména hosté z Německé spolkové republiky,
z Rakouska a arabských zemí.
Devizová klientela byla hlavně v hotelech interhotelů.
To byly hotely, jako byl hotel Esplanade nebo hotel Cristal.
Procedury absolvovali pochopitelně jako ostatní čeští pacienti,
akorát musím říci, že měli kvalitnější ubytováni.
Byli ubytováni v nejlepších lázeňských hotelech.
Já si pamatuji jednoho plukovníka jedné nejmenované arabské země.
Byl to velitel letectva.
Ten byl vždycky krásně oblečený.
Měl světle modrý oblek, bílou košili.
Tady byla jedna velice zajímavá restaurace Corzo,
kde byla tančírna, a tento pacient tam byl miláčkem žen.
On šel mezi blondýnami z ruky do ruky.
Mariánské Lázně jsou známy bohatstvím minerálních pramenů.
V bezprostředním okolí Mariánských Lázní
se nachází 40 pramenů s minerální vodou
a pro pitnou léčbu využíváme šest pramenů.
Největší bohatství Mariánských Lázní je v tom,
že každá ta voda je úplně jiná.
Na několika čtverečních kilometrech jsou vody silně slané,
takzvané glauberské,
jako je Křížový pramen, Ferdinandův pramen.
Tyto vody mají více než deset gramů minerálních solí v litru,
což je velice moc.
Je zde například zcela jedinečná unikátní voda Rudolfův pramen.
To je moje milovaná voda. Ta voda obsahuje hodně vápníku,
kosti, zuby, hodně hořčíku, hořčík je teď obrovská móda.
Hořčík je antioxidant, vyvádí volné radikály z těla,
takže je proti stárnutí.
Tak tohle jsou Mariánské Lázně. To je moje veliká láska.
Řekl bych skoro hlubina mé bezpečnosti a ráj mého srdce.
Ano, to jsou Mariánské Lázně.
Tedy ne tak docela, protože tohle jsou,
abych byl přesný, Mariánské Lázně v zimě.
A to je veliký rozdíl.
Tím nejznámějším návštěvníkem našeho lázeňského hotelu
byl bezesporu Miroslav Horníček.
Miroslav Horníček se léčil v našem léčebném ústavu
od roku 1961 až do roku 1997.
Tedy plných 36 let jezdil na jedno místo.
-Co vy tady vlastně děláte? -Já se tu léčím.
-Vy se tu léčíte? -Hm.
-Jste nemocný? -Hm.
Ale nevypadáte takhle na první pohled.
To je to nejhorší, to je ke konci.
Po koupeli je nejlepší si odpočinout a také si připomenout,
že v roce 1986 prolétla kolem Země Halleyova kometa.
A příště ji uvidíme pouhým okem v roce 2061.
Ale Retro můžete vidět už za týden.
Mějte se hezky a na viděnou.
Skryté titulky: Věra Kotlínová Česká televize, 2013