PÍSEŇ
Dvaatřicet ve stínu a možná ještě víc.
Dvaatřicet ve stínu, i lvům je dneska hic.
Chtěl bych být květem leknínu, jo, to bych si kvet.
Dvaatřicet ve stínu, dochází nám led.
Jde o životní styl, spojení s přírodou.
Svobodná kultura těla.
Dnes naturismus, před listopadem 1989 nudismus.
Jak se v Československu nudistům žilo a kde se scházeli,
ukáže dnešní Retro.
Zavzpomínáme na dobu, kdy nudistické pláže vznikaly.
Tady Šeberák vznikl až po tom, kdy jsme začátkem 70. let
dělali Ameriku, a měli jsme se tam docela dobře.
Uslyšíme, jak proti nudistům zasahovala Veřejná bezpečnost.
Policajti s megafony nás vyzývali, abychom opustili okamžitě lom.
Nám se samozřejmě nechtělo, bylo krásně, chtěli jsme se koupat.
Zásah na Šeberáku, padesátkrát blokově,
dvaapadesátkrát domluvou, jedeme, konec, základna.
Připomeneme si pravidla, která bylo radno na nudaplážích dodržovat.
Pokud by se tam jenom někdo vyskytl s fotoaparátem,
tak okamžitě putoval pryč z nudapláže.
Byla tady parta takových těch skalních,
kteří tady měli nůžky, a když se někdo nechtěl svléknout,
vzali nůžky, šmik plavky a šlo to dolů.
A o své nudistické zážitky se podělí novinář Josef Klíma.
Já k tomu nemám žádnou vznešenou filozofii,
jenom je mi nepříjemné koupat se v plavkách.
Je to přirozenější.
Svléknout se na pláži donaha, tak to chce zpočátku odvahu.
Podívejte se, kolik jí měli příznivci opalování a koupání
bez plavek v době, kdy nudistické pláže teprve vznikaly.
Ještě jedna novinka z Brna, tentokráte z brněnské Riviéry.
Tady totiž otevřeli k velké radosti mnohých brněnských mladíků
i otců Evinu pláž, tedy vlastně pro muže
zapovězené území, které ovšem tolik vzrušuje a láká.
Nám s kamerou byla ovšem návštěva dovolena.
Československý nudismus, kdybychom to vzali,
tak začal za první republiky, ale to byly tzv. pekáče.
To bylo jenom pro ženy.
Po válce to začali první Brňáci v roce 1968 až 1969,
ale tím pádem to okamžitě skončilo, co osobně já vím.
Potom jsem to začal já.
Bohužel úřady a příslušné orgány tomuto nepřály,
takže jsme se začali počátkem 60. let svlékat zde.
Tady Šeberák vznikl až po tom, kdy jsme začátkem 70. let
dělali Ameriku, a měli jsme se tam docela dobře.
Poprvé jsem se setkala s nudismem v Rumunsku.
Bylo to v 70. letech v Eforii Nord.
Tam byly oddělené pláže, zvlášť ženy, zvlášť muži.
Po návratu z Rumunska jsme hledali, kde by byla možnost
se koupat bez plavek, ale v tehdejším Československu
nikde možnost nebyla. Náhodně jsme objevili lom Amerika.
S kamarády jsme sem přijeli. Touha po vykoupání byla veliká,
tak jsme slanili, bylo to docela náročné.
Vykoupali jsme se bez plavek, byli jsme tady sami čtyři.
Najednou se objevily další dvě postavy, přidaly se,
tak už nás bylo šest bez plavek, co jsme se koupali.
Takhle se různě přidávali a tím tady vznikla nudistická pláž.
Tamhle byla přístupová cesta, tam viselo ocelové lano.
Po té úzké cestičce až sem dolů na tu špičku
jsme prakticky přišli, museli jsme přebrodit
a na druhou stranu jsme se chodili koupat.
Já jsem v tom pokročilejším věku se dostal, myslím,
k naturismu nebo k FKK nebo jak to nazveme
přes časopisy historické, dneska už z Německa.
Vycházela jich celá řada. Tak jsem se poprvé dozvěděl
o něčem takovém, že se dá koupat normálně v přírodě bez oděvu.
Potom jsem už v patnácti šestnácti letech vyrazil
na kole značky Favorit do východního Německa na Rujánu
a tam jsem to zažil na vlastní kůži a na vlastní oči.
Já jsem se setkal poprvé, tuším, že to bylo v Adršpachu,
kde byla jedna z nejznámějších nudistických pláží
v celé republice, ve Východočeském kraji určitě.
Provozovala se tam asi deset patnáct let.
To ještě bylo v hloubi komunismu.
Potom nás tam najednou začali rozhánět ochránci přírody,
správce národního parku, až to postupně úplně vymizelo.
Dneska je tam kolem naučná stezka.
Tak nám určití pracovníci jak polesí, tak policie řekli:
Pražáci, seberte se a táhněte na Malou Ameriku.
Tam jsem strávil přepychových dní, až to tam začalo zase hořet,
tak jsme si tady našli Šeberák. Ten Šeberák je zhruba tak
před polovinou 70. let, tak tady na tomto place
bylo tři až tři a půl tisíce lidí, to znamená deka vedle deky.
Adamité to za bývalého režimu neměli vůbec jednoduché.
V 60. letech je vyhodili z lomu Amerika na Karlštejnsku,
a tak si našli opuštěný rybník Šeberák v Kunraticích,
jenže ani tady neměli klid.
Koupat se bez plavek totiž bylo nelegální.
Pane Klímo, jaký je to pocit,
být na pláži nebo ve vodě bez plavek?
Proto jsem se začal koupat nahatý, protože kontakt s tím živlem
je absolutní, nemáte žádné mokré plavky na sobě,
když vylezete, já k tomu nemám žádnou vznešenou filozofii.
Je mi nepříjemné koupat se v plavkách a je to přirozenější.
Chce to hodně odvahy se svléknout poprvé?
-A kdy jste to udělal poprvé? -Já jsem začal už v 60. letech,
ale ne tady, to jsem neměl auto.
Bydlel jsem kousek od Ameriky. To je takový slavný lom,
kde se natáčely různé indiánky, ale bylo to opravdu takové,
že tam panovalo ticho, tam nikdo nekřičel.
Tam se hrály šachy, ti lidé se tam znali.
Bylo to tam strašně vznešené. Když jsem si pořídil
v 70. letech trabanta, tak jsem začal jezdit sem.
Tady to taky vypadalo jinak, žádné stánky.
Tady to bylo taky trošku jako protest.
Styděl jste se poprvé, když jste si ty plavky svlékal?
Víte, že já si to nepamatuji? Mně bylo asi šestnáct či sedmnáct.
Myslím, že jsme byli s nějakými kamarády.
Ani mi to nepřišlo. Všichni tam byli nahatí,
tak mi nepřišlo, že bych měl být oblečený.
Styděl bych se být oblečený mezi nahatými,
což se tady občas stává, že sem někdo přijde oblečený,
a já se divím, že se nestydí mezi námi nahatými.
-To jsem třeba já oblečená. -Já teď taky.
Ale nestydím se moc. Co na to říkalo vaše okolí,
že jste vyznavačem nudismu nebo naturismu dneska?
Hlavně třeba děti. Já jsem samozřejmě
také přemlouval děti, ať se jdou koupat.
Nenutil jsem je, ale do určitého věku ony jo nahaté,
ale pak nastalo to stydlivé období a dneska by se děcka nesvlékla.
Moje okolí si myslí, že jsem blázen, samozřejmě.
Nudistické pláže se postupem času stávaly čím dál populárnější.
Někdy stačilo dát na břeh rybníka symbol přeškrtnutých plavek,
jindy nudapláže vznikaly za mnohem dramatičtějších okolností.
My jsme měli většinou takové zvláštní holky,
které nahoře bez jo, ale samozřejmě že se trošku styděly.
My jsme vyhledávali taková místa, chodili jsme také k řekám.
To nebylo jenom tady nebo na těchto plážích.
Kde bylo možné, abychom nikoho nepohoršovali,
tak jsme byli tam. Tam to šlo.
Tam jsme se svlékli, holky většinou vždycky jenom vršek,
ale vždyť ono na tom nic není.
Pamatuji si, že tyto holky dodnes jezdí
a jezdí sem za mnou.
Věděla jsem, že tady je nudi, chtěla jsem to taky zkusit,
tak jsem sem přišla, byla to pro mě hrůza.
Tady mi řekli, že se musím svléknout.
To tady hlídali, nudi a nikdo v plavkách.
Takže jsem se svlékla, šla jsem tamhle dozadu,
vysoká tráva, po čtyřech do vody, po čtyřech zpátky, lehla jsem
a nevěděla jsem, kde kdo je, jestli tam leží pán nebo žena.
Pak jsem si zvykla.
Když jsme měli chuť na pivo, tak jsme si doplavali
tamhle k těm oblečeným, když tady nebyly stánky ještě,
ale měli jsme kruhy každý, každý jeden kruh.
Pak jsme si před hospodou ve vodě střihli,
kdo pro to pivo půjde. Kdo vyhrál,
tak si vzal ty čtyři kruhy, oblékl si je na sebe
a šel dovnitř do hospody pro pivo.
Oni se ho ptali: Proč máte ty kruhy?
Protože jsem pod nimi nahatý.
Připlaval jsem z nudistické pláže s kolegy.
Takhle jsme si přinesli pivo,
ve vodě jsme si ho vypili a plavali jsme zase zpátky.
V roce 1900 nebylo asi takové parné léto jako letos.
S přibývajícími roky našeho století se však zřejmě stále oteplovalo
a ženy se při koupání kousek po kousku
stále více svlékaly. Odvážného vrcholu prý ženy
dosáhly v roce 1946, kdy se prvně oblékly
či vlastně vysvlékly do atomových koupaček zvaných bikiny.
Znalci dámských koupacích úborů nevšímavě přecházejí módu
v nudistických táborech, ale přímo zlatým písmem
se do jejich studií zapsal letošní rok.
V módních salonech ve Spojených státech se zrodil
nový model pro parné dny letošního léta.
Kalhotky zatím zůstávají a ostatní vidíte sami.
Vlastně viděli byste, kdyby včas nezakročil cenzor.
Oblíbený plavecký stadion v Podolí, sem jsme se v 70. a 80. letech
chodili koupat, ale nikoho z nás nenapadlo
si svléknout ani horní díl plavek. Jelikož jsme hledali místa,
kde bychom se mohli opalovat bez plavek,
tak jsme si našli místo tady v těch skalách.
Na mnoha místech, jako je například koupaliště
na Štvanici nebo plavecký stadion v Podolí,
vznikaly nudistické pláže zcela samovolně.
V Podolí, kde jsme pořídili naše záběry,
se příznivci opalování bez plavek shromažďují nejen na označené
Eva pláži ve stráni u hřiště, ale i na horní tribuně
plaveckého stadionu. Někteří možná o existenci
oficiální nudistické pláže v Podolí nevědí.
Druhým možná připadá cesta ze stráně za osvěžením v bazénu
či u stánku s občerstvením příliš dlouhá.
Viditelné označení přístupu k nudistické pláži
jsme ale v Podolí postrádali i my.
Jezdil jsem převážně sem na Šeberák,
protože pro mě to bylo tak nejdostupnější.
Slyšel jsem právě i o té Americe.
Slyšel jsem i o Lhotě, ale pro mě to bylo nedostupné.
Neměl jsem ještě auto v té době.
Já jsem sem chodila vcelku pravidelně.
My jsme chodili, dá se říci, celá třída na gymnáziu.
Já jsem studovala tady v Hradci Králové.
Občas policajti přišli na pláž, chtěli vědět jméno,
adresu, občanku, jak to tak chodilo tenkrát.
Ale my jsme jim stejně řekli falešné a nic se nedělo.
Bylo na týdenním pořádku, že třeba tady na sousedním písníku
Hrádek-Oplatil jezdila loď s příslušníky SNB,
a ti s tlampači ohlašovali přítomným nudistům,
že se mají rozejít nebo se obléci.
To bylo velmi komické. Bylo to přesně tak
jako za Četníka ze Saint Tropez, kdy byly zátahy na nudisty.
Oblečte se! Honem se oblečte! Honem!
Pojďte do vody!
Jako na manévrech. Jako na manévrech.
Námořnictvo, nástup!
Zpátky k pláži!
Stát! Stát!
Tady jsou taky. Na druhou stranu!
Doklady, prosím.
Policajtům vadilo, že se tady opalujeme nazí.
Nikoho jsme tím neotravovali, protože tady to je všechno odlehlé,
daleko od civilizace, když se to tak vezme.
Vadilo jim, že se tady lidé koupou nazí.
Mysleli si, že se tady dělá nějaké porno,
ale ona to nebyla pravda.
Když se policajt rozhodl, že jde vybrat pokutu,
musel slanit dolů, musel přebrodit, ale přebrodit v uniformě,
to se mu nechtělo, takže uniformu svlékl,
čepici si nechal na hlavě, přebrodil, uniformu zase oblékl
a čepici si sundal a prakticky vybíral do čepice.
Byl jsem na Šeberáku, to bylo na služební cestě
v poledním volnu. Byl problém, že nás tam chytili policajti.
Odvezli nás a museli jsme napsat protokol a takové nějaké bububu.
Nakonec jsme zjistili, že to poslali na podnik,
který mi potom vyměřil takovou pokutu,
že jsme byli tenkrát bez prémií a bez částečné výplaty dva měsíce.
Tady na Šeberáku policajti museli zasahovat na základě udání.
Naproti byly tenkrát už chatky, jako jsou tam dneska.
Dneska jsou tam i rodinné domky. Jedna paní na nás pravidelně
volala policii, tenkrát VB, z důvodu pohoršení.
Normálním okem by to neviděla, tak si obstarala dalekohled
a pozorovala nás dalekohledem. Ti policajti kolikrát vysvětlovali,
že kdyby neměla dalekohled, tak ji vlastně nic nepohoršuje.
Ona už tenkrát povídala, že to je její plné právo a svoboda,
že může koukat, kam chce, a že tady nebude koukat na nějaké devianty.
Já jsem tady ležel jednoho dne s pánem,
kdy jsem si vykládal politické vtipy ve vysoké trávě,
asi tak tenkrát v mém věku, najednou se tam objevil
uniformovaný člen VB, zasalutoval a povídá:
Čest práci, kontrola občanských průkazů.
Já jsem začal hledat občanku, ten člověk něco vytáhl,
nevím doteď co. Ten policajt zrudl,
začal opět salutovat, couval a povídal: Pokračujte, pokračujte!
Odcházel se slovy pokračujte, tak jsem povídal: Cos mu to ukázal?
A on povídá: To nic. Já povídám: Mě to zajímá.
Ale to tě nemusí zajímat, prostě jsem mu něco ukázal.
Já nevím, co jim vadilo, ale já si myslím,
že to bylo dané tou dobou, že oni hlídali,
aby se nějak nepohoršovalo, tak si to asi vysvětluji.
Legalizace československého nudistického oficiálního hnutí
jsem vyřídil v roce 1983 hlavně přes ministerstvo vnitra.
Zlom přišel až s vyškrtnutím článku stanov ministerstva vnitra
o povinnosti se zahalovat v roce 1983.
Já jsem je usazoval tím, že jsme srdce Evropy
a jediní nejsme oficiální. A oni mi říkali: To není pravda.
Svaz sovětských socialistických republik a tohleto...
Já povídám: Chceš mi tvrdit, že Litva?
No jo. Já povídám: Ještě to řekni jednou. No jo.
Je to Svaz sovětských socialistických republik.
Chceš mi tvrdit, že moskevská oblast není
Svaz sovětských socialistických republik?
Tím jsem je ubil.
Povolit oficiálně nahotu na veřejnosti
se žádnému úřadu nechtělo. V roce 1986 k tomu jako první
sebral odvahu právě starosta Kunratic.
Stalo se mi, že jsem jel s jednou ženou
tehdy do Sovětského svazu, seděla vedle mě
a musela si odsednout, protože když zjistila,
že jsem z Kunratic, kde mají nudapláž, tak říkala:
Já vedle tebe nebudu sedět.
Ty jsi ten sprosťák, co má tu nudapláž.
Od té doby jich po Praze vznikla celá řada.
Za horkého počasí to naháče táhne také na Hostivařskou přehradu,
koupaliště Džbán nebo do Žlutých lázní.
Tady zažívám různé věci tím, jak jsem se stal,
aniž bych o to usiloval, populárním.
Ti lidé mě okukují a snaží se mě někdy fotit na mobil.
Nevím, kdy se to objeví třeba v nějakém bulváru,
takže se tady moc nepotuluji, spíš se vykoupu, lehnu si.
Když jdu ke stánku, tak si vezmu přes sebe ručník.
Jezdil jste za socialismu do zahraničí na nudapláže?
Byl jsem v NDR s manželkou, jednou jsme byli,
ale byla tam taková zima, že jsme se ani nesvlékli.
Já si myslím, že jsme se asi dvakrát koupali,
ale bylo to tam příšerné, fujavice, ledovka.
Takže ani na žádnou nudapláž, že byste se zašel podívat.
-My jsme byli na nudapláži. -Byl jste.
To bylo FKK, to byli takoví průkopníci.
Tam mi připadalo srandovní, když hráli volejbal
a teď se jim pinďoury bimbaly sem tam, jak skákali.
A přijde vám nahota někdy srandovní?
Přijde, samozřejmě.
Přijde mi zvlášť srandovní u starých lidí, jako jsem já.
U hezkých mladých holek to je přirozené.
Chlap je srandovní vždycky, když je nahatý,
protože v podstatě to ženské tělo je takové dokončené.
U toho chlapského něco přečnívá, co tam nemá být,
a je to takové trošku trapné. Já se nikomu nevystavuji.
Ať se na mě nikdo nekouká, když nechce.
Je to neestetické v mém věku být nahatý, ale co?
Tak ať se na mě lidé nekoukají.
A vy, když jste byl před listopadem 1989
poprvé na nudaplážích, sledoval jste ty holky?
To víte, že sledujete holky, vždycky sledujete holky.
Já je dodneška sleduji, to chlapovi nedá.
Pravda je, že na nudaplážích většinou je víc starých lidí.
Kupodivu ti důchodci tam přibývají nebo převažují,
ale převažovali vždycky, takže ty hezké mladé holky
se asi chodí koupat někam jinam.
Jaká je vlastně ta voda? Už jste ji vyzkoušel?
Tak pojďte!
Tak běžte! Já přijdu.
Na nudistické pláži platila a stále ještě platí jistá pravidla.
Jejich porušení se často trestalo kuriózním způsobem.
O mnohdy neuvěřitelné až bizarní situace přitom nebyla nouze.
Fotoaparáty, to nás ani nenapadlo brát s sebou,
protože na nudistickou pláž, to bylo takové pravidlo,
že kdo měl fotoaparát,
tak jste mu ho klidně mohl vzít a vyndat film.
Pro zakladatele dalších takovýchto pláží
však máme jedno doporučení. Vykácejte poblíž rostoucí
vysoké stromy kvůli sluníčku, aby nestínily.
Místní nás akorát okukovali shora.
Měli sice dalekohledy, to je pravda,
ale my jsme to tak brali, že zase asi tak nás nevidí.
Koupali jsme se, opalovali jsme se,
takže asi nám to tak nevadilo.
Konkrétně tady na Opaťáku, co já pamatuji,
tak tady byl takový kudrnatý klučina,
menšího vzrůstu z Opatovic, ten všechny obcházel
celé odpoledne a upozorňoval, že se nachází na nudistické pláži
a že je třeba se tady svléci. To byla taková pravidla tenkrát.
Myslím si, že to byla velmi praktická pravidla.
Byla tady parta takových těch skalních,
kteří tady měli nůžky, a když někdo se nechtěl svléknout,
vzali nůžky, šmik plavky a šlo to dolů.
Tady v těchto místech býval plot, původně býval průhledný,
ale pak se na něj dal rákos, aby sem lidé moc nekoukali
nebo my abychom nekoukali na to pole, jak to tam vypadá.
Chodila jich spousta z toho pole šmírovat.
Bylo vidět, měli tam i prostříhané v tom rákosu dírky a koukali.
Dneska se říká, že tenkrát to byl nudismus,
že to byl odpor proti režimu a jakási násilná svoboda,
že já si můžu dělat tady za tím keřem v rákosí, co chci.
Myslím si, že to byli jednotlivci.
Ve velké většině to byli lidé, kteří vyhledávali čistou vodu,
koupání, trávník, volný pohyb, takže nepovažoval jsem
v 80. letech nudisty a naturisty za nějaké velké extremisty.
V ráji chodili nazí, to je pravda,
ale nesměli spolknout to jablko poznání a zjistili,
že každý člověk je jiný, když je nahatý.
Právě spoustu lidí to ještě pobuřuje.
Patříte mezi ty, kteří před listopadem 1989
chodili na nudapláže? Jaké jsou vaše vzpomínky a zážitky?
Pokud raději chodíte v plavkách, vadí vám nahota?
Napište nám na www.retromanie.cz.
Mějte se hezky a na viděnou.
Skryté titulky: Věra Kotlínová Česká televize, 2011