Pamatujete na zeleného kresleného brontosaura?
Když se tenhle obrázek v roce 1974 objevil
v časopise Mladý svět,
odstartoval celoroční kampaň na ochranu životního prostředí.
Úspěšná kampaň přerostla v celostátní Hnutí Brontosaurus.
O něm je dnešní Retro.
Dozvíte se, jak Hnutí Brontosaurus vzniklo.
Hnutí Brontosaurus předcházel
takzvaný rok ochrany a tvorby životního prostředí.
Uvidíte, kdo na akce Hnutí Brontosaurus jezdil.
V podstatě se mi úplně změnil život.
Všechno se obrátilo o sto osmdesát stupňů.
Ukážeme vám, co se na akcích Hnutí Brontosaurus dělo.
Dnes se tomu říká teambuilding
a firmy si to kupují a platí za to statisíce.
Na roli ve filmu Brontosaurus zavzpomíná herec Michael Hofbauer.
Já jsem si tu roli jakoby vymodlil.
Od svého spontánního vzniku prošly Hnutím Brontosaurus
tisíce mladých lidí. Členství žádné neexistovalo.
Brontosaurem byl zkrátka každý, kdo se za něj považoval.
To vše pod hlavičkou SSM.
Hnutí Brontosaurus předcházel takzvaný rok ochrany
a tvorby životního prostředí čili určitá výchovná kampaň,
za kterou stály osobnosti
v tehdejším Ústavu krajinné ekologie Akademie věd
a Ústřední dům pionýrů.
Ale činnost mladých ochránců přírody nekončí čistěním studánek.
Tady na letním táboře na Křivoklátsku mají možnost ukázat,
co všechno se dá dělat pro ochranu lesa.
Ten rok ochrany a tvorby životního prostředí spočíval v tom,
že odborníci na každý měsíc připravili určité odborné podklady,
které zároveň umožnily dětem
sáhnout si na problémy životního prostředí.
Jít do terénu, zkusit si znečištění vody,
poznávat chráněná území a podobně.
Ten rok ochrany a tvorby životního prostředí,
přestože vlastně vznikl pod záštitou SSM
v době tuhé normalizace, tak získal obrovskou popularitu.
Když se blížil ten rok ochrany a tvorby
životního prostředí ke konci, tak už tehdejší SSM věděl,
že to nemůže zastavit,
protože ten zájem směřoval už do budoucnosti.
Z pověření předsednictva českého Ústředního výboru
Socialistického svazu mládeže vás vítám na našem jednání
a zahajuji čtvrté zasedání českého Ústředního výboru
Socialistického svazu mládeže.
Pak přišli na řadu další, kteří samozřejmě i v rámci
toho roku spolupracovali, a to byl redaktor Mladého světa
Josef Velek a kreslíř Vladimír Jiránek.
Tak to je brontosaurus. Brontosaura nakreslil
známý malíř Vladimír Jiránek a nakreslil ho v roce 1974
jako symbol roku životního prostředí.
Stalo se to, že se brontosaurus stal na dlouhá léta,
já bych řekla až dodnes, symbolem ochrany životního prostředí,
protože on to nepřežil a my to přežít chceme.
A stalo se to, že byla na Ústředním výboru SSM
založena komise ochrany a tvorby životního prostředí.
Postupně od ní se začalo toto hnutí šířit po celé republice.
To byl počátek, řekla bych,
dobrovolnické organizované ochrany přírody v České republice.
Páteří, iniciátorem celé akce je Mladý svět.
Myslíme si, že prozatímní výsledky nasvědčují tomu,
že rok ochrany a tvorby životního prostředí se stává
postupně záležitostí mladých lidí
a že slova se nám daří proměňovat v činy.
Já jsem tehdy pracoval, vlastně pracuji dodneška,
v jedné instituci -
Státní ústav památkové péče a ochrany přírody.
To byl tlak vedení tehdejšího ústavu,
abychom jako mladí nadějní vstoupili do KSČ,
což bylo samozřejmě nepřijatelné prakticky pro všechny.
Takovým vydřeným kompromisem byla tahle nabídka úžasné věci,
takže jsme kvůli tomu založili SSM buňku
a zapojili se do Hnutí Brontosaurus,
které právě vzniklo po tom roku.
V roce 1977 jsem se setkala s Hnutím Brontosaurus.
V podstatě do té doby Hnutí Brontosaurus existovalo
spíš v malých skupinách, v Hradišti, v Hodoníně,
v Hradci Králové, v Praze, ale nebylo všeobecně známé.
My jsme udělali úplně takovou novou cestu,
že jsme se rozhodli, že nebudeme dělat aktivity
pouze pro lidi, kteří už bytostně,
ať už vzděláním nebo zájmy, mají vztah k přírodě
a k ochraně přírody, ale že vlastně to rozšíříme
mezi normální studenty, že vlastně ekologická osvěta
a výchova je potřeba právě u těch lidí,
kteří by normálně se s ní nesetkali.
A tak jsme přišli podle mě v tom hnutí na novou myšlenku,
že jsme řekli: Ano, stojíme o to, abychom ty lidi,
ty studenty dostali na ty naše akce,
tak jim nabídneme brigádu zdarma. To se vždycky dělalo zadarmo.
A jako odměnu, jako bonus jim připravíme
zajímavý program po práci.
Vy tady už zhruba dvě hodiny pilně pracujete.
Proč právě tady?
Nestálo by za to jít na letní aktivitu, dejme tomu,
k Montovaným stavbám nebo k jinému stavebnímu podniku?
Z jednoho hlediska určitě ano, protože bychom si tam vydělali,
zatímco tady my, tedy jednotlivé osoby,
žádný finanční prospěch z té práce nemáme.
Zase na druhou stranu jednak tady děláme na objektu,
který máme rádi, já sem jezdím už několik let.
Tak nějak vidíme ten výsledek a doufám,
že ten výsledek bude k prospěchu životnímu prostředí,
lidem okolo něj i nám.
V době, kdy byly sobotní brigády povinné,
tak na naše akce se hlásili lidi a bylo víc zájemců,
než kolik jsme mohli vzít.
O víkendové pracovní akce byl zájem.
Když byla organizovaná nějaká akce školou
nebo svazáckou organizací, tak každý se tomu vyhýbal
a snažil se tam nejít, kdežto na ty naše akce měli lidi zájem.
Takový úplný zlom v Hnutí Brontosaurus u nás v Brně
a na Vysokém učení technickém nastal v roce 1978,
kdy jsme se na Slovensku potkali s Lubošem Beniakem z Mladého světa.
Tenkrát v Súlovských skalách jsme společně vymysleli
akci Prázdniny s Brontosaurem.
Existují Prázdniny s Brontosaurem, známá věc,
kde se lidé nejenom seznamují, nejenom rekreují,
ale i pracují velmi mírně a volně na obnově
historických památek a na pomoci naší přírodě.
Já jsem si vzpomněl na svůj dětský sen prožít
v nějakém romantickém prostředí, nejlépe zřícenině,
třeba kus prázdnin. Tak jsem to svým kolegům navrhl.
Tím se ujala tradice Prázdnin s Brontosaurem
na hradě Zvířeticích. Je nutno říci,
že ten tábor byl podporován tehdejším SSM,
takže ty dotace byly natolik štědré,
abychom ty tábory mohli provozovat bez příspěvků jednotlivých členů.
Historie hradu Zvířetice u Bakova nad Jizerou
se píše už sedm století, pak jeho sláva trochu pominula,
aby tu znovu začalo být živo v roce 1974,
kdy sem rok co rok začali přijíždět svazáci z celé republiky. Proč?
Pokud si zapamatují jen polovinu z toho,
co jim mí kolegové a další odborníci říkají
o přednáškách, besedách, tak by to měly být základy
praktické ochrany přírody a památkové péče.
Doufáme, že každý z nich nabalí další,
a tak se geometrickou řadou budou rozšiřovat ti,
kterým na životním prostředí záleží, nejenom ústy,
ale i činy, proto říkáme tady,
že ekologicky je nutno nejen myslet, ale i jednat.
Tak. A máš to.
Michaeli, kolik vám bylo, když se natáčel film Brontosaurus?
Já tuším, že mi bylo patnáct.
Když došlo na výběr dětských herců,
tak já jsem si tu roli jakoby vymodlil.
Já jsem dokonce si kreslil brontosaura na čtvrtku.
Měl jsem ji přišpendlenou nad postelí
a chtěl jsem to strašně hrát.
Brito, Brito, Britino!
Brito!
Jak vzpomínáte na Britu?
Na sovu si ani moc nevzpomínám, jako si vzpomínám na korely.
Jako ptáčník jsem je držel v pazouře
a ony potvory dokáží se zakousnout takovým způsobem mezi nehet,
tam se zakously a nepustí, fakt nepustí.
A bolí to.
-Hodně? -Hodně to bolí.
A jak jste je chytali potom v lese?
Jak ta scéna byla natočena? Protože to vypadá,
že tam máte takové síťky, hodíte, chytíte a máte je tam.
-Jak se to točilo? -To je faleš.
Samozřejmě síť jsme měli.
Pak do toho rekvizitáři dohodili papoušky,
nebo co to bylo.
Vypadalo to, jako že jsme to chytli.
Mladí lidé odjížděli zdarma pracovat do přírody.
Co je motivovalo?
Co od pobytu v často polních podmínkách očekávali?
Kdo další na akce Hnutí Brontosaurus jezdil?
Podívejte se.
Bylo to na jaře 1984, kdy přišla moje matka domů,
práskla o stůl Mladým světem a řekla:
Tady jsem si přečetla o Prázdninách s Brontosaurem.
Myslím si, že to je akce přesně pro tebe,
takže si tady vyber nějaký termín, nějakou akci
a v létě pojedeš pryč, čtrnáct dní tě nechci doma vidět.
-Jak se ti tady na táboře líbí? -Mně se tady líbí hodně.
Já jsem přijel až z Prahy, je tady pěkná příroda.
Celý den pracujeme v lese. Je to tady výborné a pěkné.
Odjel jsem tam a v podstatě se mi úplně změnil život.
Já vám teď řeknu několik písmen a vy mi rychle řeknete,
co vás při jejich vyslovení napadne.
-Bé. -Budoucnost přírody nebo brouci.
-Er. -Rezervace, rostliny.
-O. -Ovzduší.
-En. -Nečistoty, národní park.
-Té. -Tetřev, tráva, tulipán.
Kdybychom takhle pokračovali dál, dostali bychom jméno
tohoto zvířátka. Brontosaurus.
První akce, které jsem se zúčastnil,
bylo počítání návštěvnosti na Pálavě.
Obsadili jsme všechny východy z rezervace z Pálavských vrchů
a u každých žebříků jsme stáli se sčítacím lisem,
jak se dneska říká, a počítali jsme,
kolik lidí jde dovnitř, kolik lidí jde ven.
Kdo si s sebou něco nese, jestli náhodou nemá někdo
nějakou chráněnou květinu a podobně.
Vlastní zkušenost jsem měl s Brontosaurem až v roce 1977,
když jsem se vrátil z Lipnice, z Šance 1977.
Mám tady jeden z batohů, s kterým jsem jezdil na akce
Hnutí Brontosaurus. Na první akce se stačilo přihlásit.
Později už musel být výběr, protože zájem byl veliký.
Mám tu i svůj první svetr,
s kterým jsem jezdil na první akce Brontosaura.
Dosud přežívá, i když už je úplně vetchý.
Hlavním smyslem těch prázdnin bylo prožít těch čtrnáct dní
v tom srpnu nějakým jiným způsobem, než byl člověk doposud zvyklý.
Přes den se pracovalo, odpoledne byl nějaký program,
takový, aby je zabavil, aby něco poznali.
Je to to, čemu se dneska říká outdoorové aktivity.
Tady do podkovy bylo postaveno dvacet stanů s podsadou
a uprostřed byla plocha, kde se odehrávalo to samé.
To znamená, že stoly se daly ven, byly tady přednášky,
besedy, jedlo se tady. Zároveň vpodvečer se stáhly lavice
a byl tady minifotbal a nejvíc samozřejmě zpívání s kytarou.
Dopolední program byl výukový. Odpoledne byla buď exkurze,
nebo práce, nebo nějaké aktivity třeba sportovní nebo kulturní.
Obvykle ke konci už se tady konala celá divadla,
celé, mohl bych říci dneska, happeningy.
A jak ty by sis představoval ideální dovolenou?
Rozhodně bych ji nechtěl celou proležet někde u rybníka či u moře.
V každém případě někde v přírodě, nejenom trávit třeba u vody,
ale převážně někde pracovat, přírodu uklízet, sbírat papíry.
V přírodě, s dobrou partou, s kterou bychom si dobře rozuměli
a která by měla vztah k přírodě.
Jelo se nebo se šlo na paseky a na těch pasekách
se pracovalo asi tak zhruba do takových tří nebo půl čtvrté.
Jelo se celý den. Pak jsme se vrátili.
Mezitím na baráku byla služba, která uvařila oběd,
takže pro vyhladovělé pracanty tam byla nachystaná nějaká bašta.
A pak byl nějaký program.
Samozřejmě kluci jezdili kvůli holkám, holky kvůli klukům.
Jednou jsme udělali anketu, v které jsme dávali čtyři body,
přičemž pomoc životnímu prostředí byla až na čtvrtém místě.
Na prvním místě bylo seznámení se s nějakým partnerem.
Vzhledem k tomu, že se moji rodiče na vandru seznámili,
tak já jsem to bral samozřejmě jako příležitost se potkat
s nějakou zajímavou babou, a protože to člověka prověřilo,
tak byla určitá možnost, že to bude opravdu holka do nepohody,
že by to mohlo vydržet. Ale nepodařilo se.
Nepodařilo se.
V roce 1980 jsme se dohodli, že pojedeme do rumunských hor.
Udělali jsme expedici.
I když nám bylo jasno, kdo všechno pojede,
museli jsme to dát na nástěnku, protože jsme to dostali příkazem.
Věděli jsme, že když někdo přijde,
stejně ho nevezmeme. Přišel tady Jirka,
že chce jet, a přestože původní záměr byl,
že nikoho dalšího nevezmeme, tak jsme ho vzali a už to má doživotně.
Jezdíme spolu do hor, do lesů, na vodu a žijeme spolu.
Příroda a láska k horám nás dala dohromady.
A funguje to, myslím.
Takováhle akce byla ideálním podhoubím,
ideální příležitostí k tomu,
aby jeden poznal druhého skutečně po všech stránkách.
Ať už od společného koupání v potoce,
pracování na pasekách, různých reakcí při hrách.
Člověk se dozvěděl o tom druhém hrozně moc.
Určitě to napomohlo pak při nějakém sbližování.
Hnutí Brontosaurus v činnosti Socialistického svazu mládeže
už pevně zakořenilo a určitě by mohlo být vzorem
i pro další oblasti svazáckého života,
kde ještě často převažuje formálnost.
Díky ustavičným starostem a dobrovolné práci,
díky opravdovému kamarádství, jež mezi těmito kluky
a děvčaty panuje, a dává jim tak hmatatelně pocítit,
co je to vlastně ta mnohokrát proklamovaná síla kolektivu.
Co samozřejmě bylo tabu, byla otázka,
jak bychom to řekli, morálky nebo nějakých zásad,
tak samozřejmě to jsem věděl,
že to jsme odpovědni nikoliv nějakému výboru,
ale rodičům, tak to jsme se snažili kontrolovat.
Takže já jsem chodil po desáté hodině kolem stanů,
počítal nohy a byl jsem spokojený.
Po mnoha letech mě pak ubezpečili mí úžasní přátelé,
já se s nimi stýkám čas od času, že jsem byl vedle.
PÍSEŇ
Poslouchej, jak dneska zpívá les.
A jak voní probuzená mez.
Nad pasekou sova houká, nový šaty nosí louka.
Stříbrem češe řece vlasy jez.
Dobrý večer, když jsme před patnácti lety začínali
s Hnutím Brontosaurus, tak se psaly měsíce a roky
po prvním sjezdu SSM. Dneska jsme o patnáct let starší
a máme pocit, že jsme věnovali čas a námahu dobré věci.
Nevím o tom, že bychom měli nějaký dohled,
že by z SSM na nás někdo dohlížel.
Měli jsme v podstatě velkou volnost.
Se SSM jsme měli společné to, že jsme jednou za rok předložili
nějaký plán práce, kde jsme měli několik vypsaných akcí,
co asi budeme dělat.
Ani jsme nechodili do prvomájových průvodů,
spíš jsme chodívali na Pálavu, kdy kvetly hlaváčky,
a chodili spíš do přírody.
Já jsem tam nikdy necítil politiku.
Jezdily sem i nějaké kontroly.
Občas jsme dostali přes prsty, že třeba tady nebyla vlajka SSM.
Když jsme chodili na exkurze, tak jsme si povídali
o věcech velice kriticky na tehdejší režim.
Na mých akcích bylo SSM přítomné pouze
a jedině na nášivce, kterou jsme rozdali účastníkům,
aby měli nějakou vzpomínku.
Musím říci, že na těch akcích se děly věci,
nad kterými by soudruhům vstávaly vlasy hrůzou na hlavě.
PÍSEŇ
Ve studánce v kapradí zbyl až u dna divný kal.
V potoce je pěna šedivá.
Někteří lidé říkají, že ten film je
takovou socialistickou ekologickou agitkou.
-Jak se na něj díváte vy? -Já bych to takhle nebral.
Já bych to vzal tak, že to je pro děti.
Ať si z toho vezme každý kdo chce, co chce.
To se nedá takhle brát, jako že to je agitka.
Je to takové hodně podbarvené tím, jak chránit přírodu.
Je to možné. Byla doba taková a maková,
že chci točit, tak udělej tohle.
A ovlivnil vás ten film třeba tak,
že potom jste šel třeba sám do lesa a sbíral tam odpad?
-Mám se přiznat? -Ano.
Ne.
-Vůbec nic? -Ne, ne, ne.
Samozřejmě určité věci mě strašně štvou,
kdy chalupáři najednou zničehonic se seberou
a odvezou do lesa, proč do lesa, a tam vyhodí čurbes,
tak to mě štve, protože ten les je les.
To nemá být odpad.
Po práci většinou následovala zábava, hrálo se na kytaru,
opékaly se buřty a dělaly se aktivity,
které v mnohém předběhly svou dobu.
Ovšem byly i okamžiky, kdy brontosaurům do zpěvu nebylo.
Já když jsem to organizoval, tak jsem tam chtěl mít
hodně kumštýře, lidi, kteří hráli na nějaký hudební nástroj,
dělali divadlo, scénický tanec jsem tam měl, malovali,
nějaké hodně kreativní lidi a tomu byl podřízen i ten program,
který jsme s kamarády tři čtvrtě roku před tím vymýšleli.
Typický obrázek z bronťáren v Jeseníkách,
nějaký pracovní mundúr a srp v ruce,
protože většinou se ožínalo.
Jedna z výtvarných aktivit, když bylo hezky,
vytáhly se stoly, patlali jsme se s barvami,
dělali jsme tam takové obrazy. Skončilo to tak,
že se lidi i pomalovali vzájemně, takže jsme se pak takhle koupali,
podotýkám, že to byl horský potok,
to mělo asi deset stupňů, kde byl udělaný takový bazének,
a v tom jsme se tam takhle drhli.
Dnes se tomu říká teambuilding.
Firmy si to kupují a platí za to statisíce,
za teambuilding pro své zaměstnance.
My jsme ten teambuilding, to znamená různé hry,
ale tam nešlo jenom o hraní, každá ta hra měla smysl,
aby se lidi sdružili, aby se líp poznali,
aby se něco naučili.
Dělali jsme tady miniekofilm festivaly.
Samozřejmě jsme zvali na to i lidi z okolí.
Najednou jsme dostali dopis,
že se máme dostavit na místní národní výbor.
Nic víc, nic míň. Tak jsme říkali:
To smrdí. Co to tak může být?
Tak jsme přišli zkroušení, tam seděl tehdejší předseda
místního národního výboru, dva z místní organizace KSČ,
všichni zachmuření a soudruh předseda řekl,
že se stala velice závažná situace,
kterou oni musí řešit, protože došlo k tomu,
že na táboře Socialistického svazu mládeže
se promítají pornofilmy, to už hraničí
s naší povinností zrušit tábor, nahlásit to soudruhům, orgánům.
Já jsem to vysvětloval a říkal jsem:
Vážení přátelé, Zvířetice jsou táborem,
který je přímo garantován českým Ústředním výborem SSM.
Má špičkovou úroveň jak po odborné, tak i po jiných stránkách.
Jedním z dalších zkvalitnění je to,
že promítáme na táborech filmy s ekologickou tematikou.
Netušili jsme, když jsme zvali místní lidi,
že v Bakově jsou takoví lidé, kteří nevědí, co je ekofilm,
a nejbližší možný termín se jim nabídne pornofilm,
tak to je nám skutečně líto, ale pokud jste už tohle dali
do světa, tak budeme žádat veřejnou omluvu.
Teď předseda se zlostně díval na ty dva, kteří to zřejmě způsobili.
Abych to zkrátil, oni říkali,
že se nemůžou omlouvat, ale nicméně získali jsme
asi deset pytlů cementu a kubík prken.
PÍSEŇ
Pár starejch věcí vezmem na sebe
a na záda zelenej dům a jedem se toulati tam za nebe,
kde vale dáme obyčejnejm dnům.
Po nás nikdy nikde nezbejvá sta konzerv a papírovej sad.
V roce 1989 jsme už od jara začali připravovat odtržení od SSM.
Do toho přišla revoluce,
takže jsme to uskutečnili až v lednu 1990,
ale připravovali jsme to celý rok.
Mé přímé vzpomínky jsou veskrze pozitivní.
Jediné, o čem přemýšlím, jak dalece jsme pomohli
držet tehdejší režim, ale myslím si,
že jsme vlastně byli poplatní tomu,
co ten režim chtěl, ale tady rozhodně jsme je nepodporovali.
Zajímali jste se před listopadem 1989 o přírodu?
Chránili jste ji?
Zapojili jste se do akcí Hnutí Brontosaurus?
Na co rádi vzpomínáte?
Napište nám na www.retromanie.cz.
Mějte se hezky, pěkný týden a na viděnou.
Skryté titulky: Věra Kotlínová Česká televize, 2011