Vítr ve vlasech a pocit svobody. To člověk v autě nezažije.
Kdo si jednou vyzkoušel jízdu v jedné stopě, ví, o čem mluvím.
Československo bývalo zemí motorkářů.
Jak chutnal pocit svobody na silnici před listopadem 1989,
jaké motorky se u nás vyráběly, proč dostávaly kuriózní názvy
jako třeba Prase a z jakého důvodu to všechno skončilo?
To se dozvíte v dnešním Retru.
Univerzální byly malé motorky a mopedy.
Před rokem 1989 jste na ně nemuseli mít ani řidičák.
Někdy kolem roku 1955 a 1956 rozhodlo ministerstvo
automobilového průmyslu, že moped se bude dělat pro lid,
pro pracující třídu, aby měla na čem jezdit do práce.
Pořádné mašiny u nás představovaly prakticky jen motorky do 500 ccm.
Větší se u nás ani nevyráběly.
Čezety byly výborné.
Pak se začaly dělat silnější motorky Jawy.
Dělaly se na tom různé úpravy.
Dokonce vím, že se převrtávaly i válce.
Zlatá éra československé motocyklové výroby
neměla dlouhého trvání. Přednost dostaly automobily.
Přímo ústřední výbor komunistické strany rozhodl o tom,
že do komunismu se pojede automobilem a nikoliv na motocyklu.
Snad každý kluk chtěl Pionýra neboli Pařeza.
Tahle malá motorka nebyla oblíbená jen pro svoji kuriózní přezdívku,
ale hlavně pro svou jednoduchost.
Ovšem v té byly zcela nepřekonatelné mopedy Stadion.
Elegantně zase působily skútry, neelegantně přezdívané Prase.
Jaké byly výhody malých motocyklů, zjišťovala Aneta Vojtěchová.
PÍSEŇ
Mně všichni chodci závidí, když v neděli mě uvidí.
Mě nezastaví vůbec nic, jedu slunci vstříc.
Já všude každý koutek znám.
Motocykly o obsahu 50 kubických centimetrů
už v té době byly specifickou kategorií,
protože se na nich nechalo jezdit od patnácti let,
což byl pozůstatek předválečného předpisu,
protože ještě před válkou na motocykl
do 100 kubických centimetrů nemuselo být řidičské oprávnění.
Pak když se na tom zabilo poměrně hodně lidí,
tak se předpis změnil a padesátky byly hodně rozšířené.
Pro 95 procent motocyklistů to byl první motocykl.
I když někdy stane se, že cesta končí v stínu skal,
no tak se moped přenese a jede se dál.
Ty nejlehčí motocykly, padesátky, byly levné,
jednoduché stroje pro jezdění po městě, pro pošťáky,
pro jezdění na ryby. Vyráběly se třeba mopedy Stadion,
které se daly koupit za dva tisíce korun,
což koncem 50. let nebylo zas tak strašně nedostupné,
takže si ho mohl koupit poměrně kdekdo.
Výroba Stadionu začala na konci roku 1957.
O Vánocích roku 1957 přišly první na trh.
Byla to obrovská bomba.
My dva my se dostanem všude, kam jen chcem.
Protože to tady dlouhá léta nebylo, tak všichni na to byli natřesení.
Ten moped se svojí cenou, která v tu dobu byla
asi devatenáct set korun, byl absolutně nejlevnější
a nejdostupnější prostředek pro široké masy obyvatelstva.
Lidi se o něj skutečně prali.
Ten moped byl geniální v tom,
že byl absolutně jednoduchý a že byl lehoučký.
Kam jen chceme, dojedeme my dva s mopedem.
Mopedy Stadion začal v 50. letech vyrábět
Motor České Budějovice jako reakci na západní trend
levných jednostopých dopravních prostředků.
Výhodou mopedu jsou, jak sám název napovídá,
pedály jako součást motoru.
Pomocí šlapek se startoval motor a pomocí šlapek
šlápnutím dozadu se i brzdilo. Taková funkce,
která byla spíš teoretická, byla otázka pohybu bez motoru.
To se uvádělo, že vlastně moped by měl mít možnost dojet
nějakou vzdálenost šlapáním.
Konkrétně u Stadiona to nebylo možné.
Šlapání bylo strašlivě těžké, takže nikdo nedokázal ujet
na tom mopedu šlapáním ani sto metrů,
natož aby s tím dojel třeba tři kilometry domů, to byl nesmysl.
Stadiony používaly rámy z jízdních kol.
Motor vznikl ve spolupráci s Jawou,
která později začala vyrábět vlastní moped Jawettu.
Mopedy byly levné, poměrně dostupné a nemusely se registrovat.
O stupeň výš byl pak malý motocykl Jawa Pionýr.
Vteřiny týdne.
Jedním z konstrukčních úspěchů našeho průmyslu je Pionýr,
motokolo o obsahu 50 kubických centimetrů.
S elegantní linií se zde druží dobré jízdní vlastnosti,
u nás již tradiční.
Pionýr byl malý motocykl, to znamená, že měl stupačky,
měl klasické řazení a měl tři rychlosti.
Spadal do kategorie malých motocyklů
a musela jste už na něj mít řidičský průkaz.
Moped se vyráběl s tím, že to bude obdoba jízdního kola,
ale vybavená motorem.
Proslulý motocykl Jawa 550 Pionýr dostal různé přezdívky.
Podle německého výrobce malých motorek
se mu říkalo Fichtl, ale byl nazýván i Pinckem nebo Pařezem.
Název motocyklu Jawa Pařez, té padesátky,
souvisí s tvarem sedla, které vypadá skutečně jako pařez.
Ten motocykl je, řekl bych, poměrně nezničitelný.
Jede v podstatě na takřka jakékoliv palivo.
Kamarádi do toho lili technický benzin.
Ta motorka vydrží cokoliv.
Mezi lehké motocykly patřily i skútry,
které se už ale vyráběly v o něco vyšších kubaturách.
Proslulé byly skútry konstruktéra Kocha - Čezety.
Skútry zpočátku měly nevábnou přezdívku.
Říkalo se jim Prase, protože přední maska Čezety
trošku připomíná nějakého pašíka.
Ty motorky byly spolehlivé.
Karoserie byly povedené hlavně designově.
Jeho výroba potom skončila v půlce 60. let.
Ten měl kupodivu konkurenci u nás i v socialismu
a skútry se vyráběly v Považských strojírnách na Slovensku.
Manet, později se jmenovaly Tatran, stopětadvacítky.
Řada lidí na skútrech jezdila jako dříve dámy na koni,
což bylo poměrně nebezpečné, ale bralo se to,
jako že to je společensky nóbl.
Ženy tehdy řídily motorky jen výjimečně.
Pokud na nich jezdily, tak jezdily na menších kubaturách,
takže žena se považovala spíše za typického spolujezdce.
Když žena řídila motocykl, tak to už bylo hodně atraktivní
pro všechny vrstevníky, to už musela být holka do nepohody.
Kromě našich malých motorek a mopedů byl později
velice populární dovozový Simson, který k nám dorazil v 80. letech.
V samotném Suhlu se pak vyrábějí mopedy a motocykly malých obsahů,
které NDR úspěšně exportuje do více než 30 zemí.
Na seznamu odběratelů figuruje opět po několika letech
i Československo. 6 500 motocyklů Simson S 51
má obohatit nabídku na našem trhu.
Kdo měl Simsona, ten měl každou holku jistou.
Kdo si nejčastěji říká na koncertech o Hurikána?
Hurikán je taková zvláštní písnička,
protože si myslím, že z 90 procent tu skladbu mají rádi kluci.
Dodnes mám takový pocit, že motorkáři ji mají jako hymnu.
PÍSEŇ
Říkal si Hurikán, kluk jako ty.
Motorka vzlétla s ním, když dostal smyk.
Čím si vysvětlujete, že právě kluci tuhle písničku mají rádi,
že to je jejich srdeční záležitost?
To je v podstatě písnička, která by měla být spíš
takovým varováním než hymnou, ale bohužel takhle to vzali
a je to někdy i smutné, protože se stávají různé nehody,
hlavně u motorkářů. Oni mi tak nějak říkají,
jestli si můžou třeba tu písničku zazpívat i kolikrát nad hrobem
svého kamaráda, takže je to zvláštní, ale takový je osud.
Z okna se vykloní anonymní tvář.
Zaječí výkřik do ticha, tak tady to máš.
Jak tahle písnička vznikla?
Kdy jste ji psal a za jakých okolností?
Já píšu muziku a Honza Krůta napsal text.
My jsme se na tom takhle domluvili s Honzou,
že by to mělo být něco o motocyklech, o motorkách,
možná o autech, a nakonec z toho vznikl právě příběh,
který se stal přímo Honzovi Krůtovi.
Jeho kamarád právě zahynul na motorce v Poříčí nad Sázavou
a on tam vlastně ten příběh trošičku zakomponoval
do toho textu nebo udělal to podle nějaké předlohy.
Kola se kroutí dál, motor už práci vzdal.
Pod stupněm vítězů silnic král.
Ona vznikla v roce 1984.
Vlastně byla to titulní písnička mého prvního alba,
v té době se říkalo elpíčka. Bylo to úspěšné
a najednou během roku a půl možná i zásluhou této písničky
mě to vymrštilo na přední místa Zlatého slavíka.
Říkal si Hurikán, kluk jako ty.
Začal jste díky Hurikánovi jezdit na motorce?
Nebo už jste jezdil před tou písničkou?
To už daleko předtím jsem jezdil na motorkách.
To jsem ani netušil, že písnička Hurikán vznikne.
Já jsem začal zkoušet jezdit na motorkách
někdy koncem 50. let, už když jsem byl malý kluk.
Vždycky jsem si potajmu půjčil od dědy pincka.
Když jsem si udělal řidičák,
tak jsem před vojnou měl dvě motorky.
Měl jsem stopětasedmdesátku, to byla taková ta Čezeta,
s rychlopalem, tehdy se tomu takhle říkalo.
To už jezdilo dobře.
To mělo takový odšťuch a měl jsem to různě vyšperkované,
na tom všelijaké volovinky, později jsem měl Jawu 250.
Jedna stopa znamenala svobodu.
A to se tehdejšímu režimu moc nezamlouvalo.
Do socialismu se pojede v automobilech.
Tak znělo heslo, pod kterým soudruzi zašlapali
československou tradici ve výrobě motocyklů do země.
Před válkou jsme byli velmocí.
Těsně po válce se ještě těžilo z tajně vyvinutých projektů,
ale ani to náš motocyklový průmysl nezachránilo.
Motocykly se u nás vyráběly už koncem 19. století,
ale ještě za první republiky tvořily většinu prodeje
motorky zahraniční. To se ale otočilo ve 30. letech,
kdy začala prosperovat firma Janeček - Wanderer.
Brzy jí vyvstala konkurence v České zbrojovce ve Strakonicích,
kde dělali také dobré motocykly.
S Jawou se potom předháněli, kdo těch motocyklů prodá víc.
Před válkou to byl skutečný reálný konkurenční boj
mezi dvěma značkami, mezi dvěma koncepcemi.
Samozřejmě červená Jawa, černá Čezeta.
Hned po válce měly Jawa i Čezeta připravené nové stroje,
které chtěly sériově vyrábět, ale bylo rozhodnuto,
že se továrnám přidělí jednotlivé kubatury, které smějí vyrábět.
Jawa přestože měla vyvinutou stopětasedmdesátku
i dvěstěpadesátku, tak směla dělat jenom dvěstěpadesátku.
Čezetě přidělili výrobu motocyklů do objemu 125 kubických centimetrů.
Na to ostatní mohli zapomenout a museli vyrábět,
co jim bylo přiděleno.
Což ale nebylo zdaleka to nejhorší.
Původně konkurenční firmy byly později znárodněny
a v roce 1964 sloučeny.
Tím, jak dříve byli konkurenty, tak najednou měli spolupracovat.
Samozřejmě že to nedělalo dobrotu.
Takhle se dnes rodí motocykl.
Z čisté, pečlivé a přesné práce v prostorné, světlé montážní hale,
kde pracují většinou ženy, protože právě ony mají
pro přesnost a pečlivost vrozené schopnosti a nadání.
Je to montážní pás továrny Jawa v Brodcích,
který každý rok opouštějí desetitisíce nových motocyklů.
Jawa a ČZ byly nuceny vyrábět stroje ve velkých sériích,
vyrábět stroje, které byly mnoha komponenty shodné.
Největším zákazníkem se stal Sovětský svaz.
A to byl v podstatě stop stav vývoje motocyklů v českých zemích.
Jawa musela opustit své moderní provozy v Praze
na Pankráci a přestěhovat se do Týnce nad Sázavou.
Ve Strakonicích se dál vyráběly motory.
Výroba malých motocyklů byla přesunuta do Považské Bystrice.
Motorky o zdvihovém objemu nad 500 kubíků
se u nás přestaly vyrábět úplně.
Přestože motocyklová výroba dosáhla v té době výkonu
asi 150 000 nebo 100 000 motocyklů za rok
a byl to významný exportní artikl asi do víc jak 60 zemí
celého světa, včetně Ameriky, Kanady a dalších
vyspělých kapitalistických států, tak došlo k rozhodnutí,
které zásadním způsobem ovlivnilo strukturu hospodářství.
To znamená, že do motocyklového průmyslu se neinvestovalo,
nehledaly se nové typy a veškeré peníze,
které přinášel motocyklový export, byly investovány
do automobilového průmyslu, do rozvoje značek Škoda,
Spartak a podobně.
Do motocyklové výroby přestal režim investovat
a motorky se staly symbolem láce.
Rozmachu se naopak dočkala výroba automobilů.
Možná soudruhům také vadilo, že samozřejmě jet na motorce
znamená být trošku svobodný. Nelíbilo se jim, že mladá generace
unikala z monotónního života tímto způsobem,
že infrastruktura silniční sítě v té době neodpovídala
výkonu těch strojů, takže poměrně tragických úrazů bylo hodně.
Automobil se prezentoval jako rodinný, spolehlivý,
užitečný, málo poruchový.
Prostě do komunismu jedině automobilem.
Teďka další motorky.
To byla první motorka v roce 1984, tu jsem i nějakou dobu měl doma.
To byla Kawasaki a byla to terénní motorka.
Byla to srdeční záležitost?
Tu mi tehdy kluci strašně záviděli.
Já vím, že vždycky mě potkávali kluci a říkali:
Ty vole, tak to je bomba, ta motorka.
Tehdy jsme to měli i na plakátech, lidé si to kupovali.
Jaký jste motorkář?
Takový ten, co jede krajinkou a kochá se,
nebo opravdu přišlápnete a jedete?
Jak je člověk mladý, tak jezdí rychle.
Je to prostě tím, že si tak člověk ani neuvědomuje to nebezpečí,
že vlastně víc riskuje, víc je odvážný
a neuvědomuje si to, že v zatáčce číhá nějaké nebezpečí.
Pak už později po vojně, když už jsem jezdil na motorce,
což neříkám, že člověk je rozumnější a starší,
to až tak moc nefunguje, ale přece jenom už jsem
k tomu přistupoval jinak, že už jsem chtěl mít spíš
nějakou holku za sebe a jet někam třeba k lesíku než...
Takže jste na motorky balil ženské.
Tak napůl. Tu kytaru jsem měl vždy s sebou.
Motorka, kytara, chraplavý hlas a fungovalo to?
Fungovalo to.
V té době jsem si myslel, že to je to nejdůležitější.
PÍSEŇ
Vyšly ven královny krásy, to mám rád.
Jaký to je vůbec pocit, jet na motorce?
Je to vítr ve vlasech.
Je to určitý pocit svobody, že jedete krajinou.
Ten uzavřený prostor v autě je úplně o něčem jiném,
takže vlastně motorka, já si myslím,
že jako původce toho pocitu a toho všeho je takový
ten pocit svobody. To je na tom to nejkrásnější.
Pérák, Kývačka, Californian. Tak to už byly opravdové mašiny.
A nejen ty. Na jakých velkých motorkách
se v tehdejším Československu jezdilo,
jaké unikátní stroje se u nás vyráběly
a kdo si takovou mašinu mohl dovolit?
Dozvíte se v další reportáži.
Koupě motocyklu za socialismu, to byly neuvěřitelné kotrmelce.
Přátelé, co je ve Strakonicích nového?
-Nová stopětadvacítka 511. -A na něm nové plastové součásti.
Můžeš nám předvést, co snese takový blatník,
-když se na něj skočí? -Pokusím se o to.
Například koncem 60. let se stály fronty od večera
do rána následujícího dne před Mototechnou tam,
kde se proslechlo,
že tam druhý den možná přivezou několik motocyklů do prodeje.
Na všechno se čekalo. Čekalo se na náhradní díly
na motocykly, byly pořadníky na motocykly o všech obsazích.
Mototechna, což byl národní podnik, monopolní,
tam se upláceli, přeskakovaly se pořadníky.
Na to, jak bylo těžké motorku sehnat,
bylo oproti dnešku jednodušší získat řidičské oprávnění.
Na mopedy a malé motorky jste řidičák vůbec nepotřebovali.
Pro motocykly vyšších kubatur než 50 ccm platila
věková hranice 18 let.
Byla ještě taková úleva, že když si mladík přinesl
od svých rodičů podepsané prohlášení, že souhlasí s tím,
aby dostal řidičský průkaz na velký motocykl od sedmnácti,
tak to autoškola akceptovala.
A tak se tehdy mohlo jezdit na velkých motorkách
už od poměrně nízkého věku. Pravdou ale je,
že u nás příliš mnoho silných strojů nebylo.
Nejúspěšnější nebo nejslavnější byla určitě ta jedna z prvních,
Jawa 250 typ 11, které se přezdívalo Pérák.
V Jawě ho vyvíjeli už tajně za okupace.
Těm pánům, kteří si tam tu novou Jawu připravovali,
hrozil možná i trest smrti. Bylo to opravdu o život.
Jawa i Čezeta měly vynikající motory i podvozky hned po válce.
Motocykly, které měly odpružené zadní kolo kluzákem
jako Jawa Pérák, byly v těsných poválečných letech
v podstatě bonbonkem na trhu.
Ve své kategorii to bylo rozhodně nejlepší, co se dalo koupit.
Jawa 250 Pérák se vozila do celého světa,
do desítek zemí, do bohatých i chudých zemí.
Byl o ně zájem v Americe, po celé Evropě.
Za okupace si pánové v Jawě dali záležet,
aby motocykl byl hezký, líbivý, takže se jim povedlo udělat
motorku moderní, jednoduchou, spolehlivou a navíc krásnou.
Úspěšného Péráka následovaly další modely.
Kývačka, Panelka, Californian, Rumpál, Bizon.
Těchto motorek se u nás i ve světě v licenci vyrobily statisíce.
Kde se vzaly svérázné přezdívky?
Jawa Pařízek, to bylo podle té sedačky,
Pérák podle utlumení přední vidlice, které nebylo obvyklé.
Pak Kývačka podle přední kyvné vidlice.
Nanuk podle tvaru karoserie a tak dále.
Přezdívky motocyklů vesměs vymýšlel lid.
V některých případech to určoval výrobce,
například u Jawy Californian.
Motorka Jawa Californian, konstruovaná pro export na Západ,
byla snem většiny československých motorkářů.
U nás ho měla policie a pár kousků, které se nějakým způsobem dostaly
na náš trh, protože jich bylo vyrobeno,
náhodou někdy zrovna o něco víc, než kolik se uložilo do beden
a poslalo vlakem do firmy Neckermann,
obchodních domů do Německa nebo do Ameriky.
Pár kousků zůstalo na našem trhu a to byla motorka nedostupná.
Byl to sen.
Takovýchto motorek mohlo být v Československu víc,
kdyby však mnohdy nezůstalo jen u prototypů.
Motocykl Hurikan, to byl jeden z nejkrásnějších
a nejlepších sportovních motocyklů u nás.
Tehdy bylo postaveno šest kusů nádherného prototypového motocyklu.
V tu dobu samozřejmě byla populární Jawa 250 Pérák.
Ve srovnání s Jawou to bylo,
jako když postavíte vedle sebe Rolls-Royce a Trabanta.
Jawa byla ztělesněním levného motocyklu
pro široké vrstvy lidí a Hurikan,
to byl naopak ten nejdokonalejší výrobek.
Bohužel další vývoj tohoto motocyklu byl
z rozhodnutí strany a vlády zastaven.
A jaké vzpomínky na československé motorky máte vy?
Svezli jste se na mopedu, Pionýru anebo Kývačce?
Napište nám o tom na www.retromanie.cz.
Mějte se hezky, posílejte retro fotky
do naší divácké soutěže a za týden na viděnou.
Tak jedem, miláčku.
Skryté titulky: Věra Kotlínová Česká televize, 2009