Jaderný výbuch je jednou z nejvážnějších hrozeb
příští možné války.
Výbuchem zničená nebo rozrušená místa
nazýváme prostory napadení jadernou zbraní.
Tak ještě nasadit plynovou masku, natáhnout pytlíky na ruce,
nasadit gumičky a vyrazit do lesa.
Vzpomínáte na socialistickou brannou výchovu
a na chemické poplachy? Jaké jste měli číslo masky?
Dnes s námi můžete znovu prožít branné cvičení.
HLÁŠENÍ ŠKOLNÍHO ROZHLASU
Všichni žáci se neprodleně dostaví na školní pozemek.
Začíná cvičení branné výchovy.
Zvu vás na výlet do historie branné výchovy.
Branná výchova, branná příprava existovala na obou dvou stranách
rozděleného světa a podle mého názoru ten systém byl asi stejný.
Dozvíte se, jak na branná cvičení vzpomíná Ivan Kraus.
Jak tak utíkáme, tak někdo říká: Je plynový útok!
A teď ty ostatní děti, spolužáci z jiných tříd:
Jo? To máme taky? A učitel zase říkal: Vy ne!
Jenom áčko! Vy až příští týden.
Víte o tom, že branná výchova existuje už skoro 150 let?
Původně to byla předvojenská příprava chlapců.
Pak přišly světové války a branná výchova se zaměřila
na obranu vlasti. Zlatá léta ideologická přišla v 70. letech.
Tiskly se tuny učebnic, a to nejen pro žáky a studenty,
ale třeba také pro mateřské školky.
Branná výchova zahrnovala nejen přípravu branců,
výcvik záložníků a školení zaměstnanců v podnicích.
Jako samostatný předmět se vyučovala
na školách základních, středních i vysokých.
Branná výchova byla normálně samostatný obor učitelství
na pedagogické fakultě.
Já jsem měla dva obory - tělesnou výchovu na institutu
a k tomu brannou výchovu na pedagogické fakultě.
My jsme se zúčastňovali velmi často různých kurzů.
Ročně jsme byli tři týdny ze semestru nebo dvousemestru
na různých kurzech na horách.
Běhali jsme s flintami na zádech po lese.
Samozřejmě nejenom proto. Plno věcí bylo i zajímavých.
Já mám ráda zeměpis, to znamená i práce s mapou,
takže to byla věc, která mě i bavila.
S brannou výchovou se lidé v Československu potkávali
nejen jako žáci a studenti, ale dokonce už v mateřské škole.
Děti je třeba na použití ochranných prostředků
dobře psychicky připravit. Proto zpočátku volíme
velmi krátkou dobu pobytu v nich a postupně ji prodlužujeme.
Ona to nebyla ta branná výchova,
tak jak to probíhalo na školách vyšších stupňů.
Tam šlo pouze o to, připravit děti na nějaké mimořádné situace.
To znamená, že se měla budovat
jejich fyzická odolnost prostřednictvím nějakých her.
Získali jsme zkušenost, že v politicko-výchovné činnosti
a branné výchově mládeže je třeba plně využít záliby a zájmy
mladých lidí v nedílné jednotě s ideově-výchovným působením tak,
abychom vědomě, ale nenásilně vnášeli socialistickou výchovu
do kolektivů, v nichž chlapci a děvčata tráví svůj volný čas.
Chceme ještě účinněji spojovat přirozený odborný technický zájem
mládeže se zájmem o politické dění doma i v zahraničí,
abychom mladé lidi mnohem více zapojovali do plnění
společensky prospěšných úkolů, další výstavby
i zabezpečení obrany naší socialistické společnosti.
Branná výchova a příprava se objevila po první světové válce,
která ukázala, jednak že oběti mezi civilisty jsou daleko vyšší
než mezi vojáky, a jednak když tam přicházely
mobilizované ročníky, které ani neměly kolikrát vojenskou průpravu.
V roce 1934 vydalo ministerstvo školství směrnici o zařazení
branné výchovy na národní školy. Tehdy to nebyl samostatný předmět.
Prvky branné výchovy se staly
součástí tělesné výchovy, chemie či zeměpisu.
Nakonec je tedy v roce 1951 přijat sovětský model,
to znamená vytvoření jedné jediné organizace,
jejímž hlavním úkolem je spolupráce s armádou.
Proto je to tedy Svaz pro spolupráci s armádou,
zkráceně Svazarm.
Do Svazarmu jsou zahrnuti nejenom jednotliví lidé,
ale vlastně všechny organizace, které kolem existovaly.
Svazarm brannou výchovu řídí od roku 1951
až do roku 1989, respektive 1990, kdy je zrušen.
Samozřejmě mnoho našich členů, zejména těch mladších,
vstupuje do vojenské základní služby.
K tomu, aby dobře uspěli a splnili všechny úkoly,
které na ně Československá lidová armáda klade,
přispívá i Svazarm svojí přípravou branců.
Na této planetě jsou ještě lidé, kteří si přejí válku.
My samozřejmě ne, ale je naší povinností
být i na tu eventualitu připraveni.
K tomu slouží celý soubor opatření k civilní obraně.
Zabezpečuje jednak přípravu občanů k možnému napadení
a samozřejmě i soubor opatření, který by zabezpečil
chod národního hospodářství, aby pokud možno
při této mimořádné události byly následky nejmenší.
V roce 1973 začal v Československu platit nový zákon o branné výchově.
Časový rozsah branných cvičení a počty kilogramů,
které měli žáci různých ročníků nosit na pochoďáky,
určoval až do počátku 90. let.
Branná výchova a branná příprava existovala
na obou dvou stranách rozděleného světa.
Podle mého názoru ten systém byl zhruba stejný.
Tam veliký rozdíl nebyl, ale rozdíl byl právě v přístupu,
že v západních nebo demokratických státech to lidé brali vážně.
V době nedávného pobytu v USA jsem navštívil jednu školu,
na které vyučovali zajímavý výběrový předmět kurz přežití.
Na první pohled se zdálo, že jde o nevinnou romantiku,
jakési spojení skautismu s osudem Robinsona.
Na závěr kurzu totiž nechali trojčlenné skupiny studentů
v lesích, každé dali tři zápalky.
S takovým vybavením museli vydržet tři dny.
Pane Krausi, kdybyste si teď měl nasadit masku, jak byste to udělal?
Myslíte karnevalovou, nebo myslíte tu s tím...
-Mluvíme o branné výchově. -S tím chobotem.
Počkejte, jak bych to udělal. On se ten model určitě vyvíjel.
Tady to mělo chobot, dole to mělo tu kovovou záležitost.
-Ten filtr. -Ten filtr, no.
Jak bych to udělal, asi takhle se to nasazuje.
To jste musel takhle zasunout ruce pod ty gumy, roztáhnout to.
Roztáhnout to.
Dát bradu první a přehodit to přes hlavu.
Tak mně by nezbylo než vás asi požádat o pomoc,
ale teď jste mi to řekla.
Jistě že roztáhnout, bylo to gumové, že jo?
-A potilo se to. -No.
-A číslo masky si pamatujete? -Ne. To vůbec.
-Byla čísla? Asi jo. -Já měla dvojku a masku s chobotem.
Jako děti jsme vlastně ani netušili,
že při přelézání laviček a skákání do písku
plníme úkoly branné výchovy. Když jsme ale o pár let později
nesli v tašce do školy pláštěnku, gumičky a pytlíky,
všichni jsme věděli, že nás čeká branné cvičení. Pamatujete?
Mladí lidé nezapomněli na to, jak těžce se rodila naše svoboda.
A nejen že nezapomínají, dokonce sami velice intenzivně
přispívají k plnění úkolů
jednotného systému branné výchovy obyvatelstva.
Mládeži, začneme dneska trošku netradičně.
Zítra máme dvě hodiny, zítra uděláme malinkou změnu v rozvrhu.
To znamená, že si teď vezmete žákovské a něco si zapíšeme.
Zítra s sebou budete mít gumové rukavice,
gumové holiny, pláštěnku, igelitové pytlíky.
Je potřeba taky si přinést nějaké gumičky, provázky, hadičky,
abyste si mohli upevnit oblečení na sebe, aby vám to nepadalo.
Sledujete nácvik výdeje těchto prostředků ve výdejním středisku.
Jako každá dobře organizačně připravená a nacvičená činnost
působí dojmem samozřejmosti. To však neznamená,
že práci komisí pro výdej prostředků a výdejních středisek
není třeba nacvičovat. Právě naopak.
Bez pravidelných nácviků osob zařazených do těchto funkcí
není možno spolehlivě zajistit správný a včasný výdej prostředků.
Budeme měřit vzdálenost od brady ke kořenu.
Máme velikost čtyři. Trojka.
Čtyři. To je hodně malé. Dvojka.
Čtyři.
Tomáš pět. Největší.
Na nabídku České televize škola zareagovala,
že by to pro děti mohla být zábava. Zároveň by se taky mohly
něco dozvědět o době minulé a asi za normálních okolností
bychom tady v pláštěnkách a maskách a pytlíkách neběhali.
Pro 200 dětí z Modré školy Jižního Města v Praze připravili
učitelé spolu se členy základní organizace
při Ústředním výboru Svazarmu branný den.
Tak prosím vás, máme všichni připravenou němčinu podle rozvrhu,
ale víte, že máme nějakou změnu. Doufám, že jste všichni připraveni
podle toho, jak jsme se včera domluvili.
HLÁŠENÍ ŠKOLNÍHO ROZHLASU
Všichni žáci se neprodleně dostaví na školní pozemek.
Začíná cvičení branné výchovy. Opakuji.
Všichni žáci se dostaví na školní pozemek
co nejrychleji a spořádaně. Začíná cvičení branné výchovy.
Prosím vás, obléknout se do těch ochranných pomůcek, co máte.
Vezměte si kapuce na hlavy, ať máte schovanou hlavu.
Dívejte se, ať vám nikde nekouká na rukách kus kůže.
Pod kapucu. Výborně.
Je to problém. Dobré. Perfektní.
Ruku!
Když máme někde zamoření, tak je důležité,
abychom zamořený vzduch nedýchali. Teď vyfasujeme ochranné masky.
Základním prostředkem individuální ochrany
jsou ochranné masky. Chrání zrak,
dýchací a zažívací ústrojí před zamořením radioaktivními,
otravnými, psychoaktivními a fytotoxickými látkami
i bojovými biologickými prostředky.
Stoupněte si tamhle. Každý dostane jeden tubus.
Správně byste teďka, až to budete mít zavěšené,
těmi hadříky, které máte, měli utřít vnitřek,
to znamená očnice, to, co se dýchá, všechno si vytřít hadříkem.
Ochrannou masku musíme nejdříve důkladně vyčistit.
Vzpomínáte, jak jsme si měřili tu vzdálenost,
tak podle té velikosti byste pak vyfasovali správnou masku.
Zkompletovanou a připravenou ochrannou masku přezkoušíme
na těsnost nasazením lícnice na obličej.
Teď si rychle sundat kapuce, nasadit masku a zase nandat kapuce.
A utáhnout poutka, aby vám to drželo.
-Ono se to mlží. -Já taky nevidím.
Intenzita možného nepřátelského napadení nebude všude stejná.
Jadernými údery budou ohrožena především důležitá místa.
Jak se vám běhalo v maskách?
Strašně. Blbě se dýchalo. Bylo to hrozné.
Už jste někdy slyšeli o branném cvičení?
-Ne. Poprvé včera. -Od rodičů.
Když jste viděli od začátku do konce, jak to probíhalo,
tak co na tom vlastně mohlo být užitečného?
Už jenom nandavání plynové masky.
Kdyby se to stalo, tak víme, jak se chovat.
Jak se rychle obléci, běžet v tom a pak to ze sebe rychle svléknout.
Teď si představte, že byste branné cvičení měli dvakrát za rok.
-Ježíš! -To by byla sranda.
To by mě bavilo, ale s tím dýcháním...
-Kdyby to bylo místo němčiny. -No.
Pro dnešní a naše děti to byla především zábava.
že na nich bylo vidět, že je tu něco nového.
My jsme to brali jako nádherné rozptýlení a nádhernou ulejvárnu,
jak se říkalo, z neoblíbených předmětů.
Víceméně jsme to využívali k tomu, že jsme se zase,
lidově řečeno, vyblbli.
Moje vzpomínky na branná cvičení jsou spíš mlhavé.
Mně to úplně asi nezaujalo.
Já když si na to vzpomenu, šli jsme v pláštěnkách
na školní pozemek a zase jsme se vrátili zpátky do třídy,
takže de facto úplně to samé, co proběhlo dneska.
V 50. letech byla branná výchova brána hodně vážně
v souvislosti se studenou válkou. Vy jste v té době studoval
střední školu, bylo vám nějakých třináct čtrnáct.
Jak tehdy u vás probíhala branná výchova a všechna ta cvičení?
Já mám jednu vzpomínku a ta je trošku zvláštní.
Týká se toho, jak to vlastně u nás na škole propuklo.
Samozřejmě že nám řekli, že je tady jisté nebezpečí,
-že je tady Západ a tak dále. -Imperialisté.
Imperialisté. Tak my jsme poslouchali.
Imperialista sem, imperialista tam, ale jen tak obecně to probrali.
Pak došlo k tomu, že byly prázdniny.
Červenec, srpen, to jsou dva měsíce nultého času.
Pak jsme se vrátili do školy, už jsme to samozřejmě
neměli moc v hlavě a já vidím, jak jednoho dne přiběhl tělocvikář
do třídy zkraje přestávky a vykřikl: Plynový útok!
A my jsme všichni ztuhli.
Plynový útok! Všichni za mnou do krytu.
Teď my jako jsme... Neváhejte za mnou!
Tak jsme se zvedli, všechno jsme nechali a utíkali jsme za ním.
Přemýšleli jsme všichni, co se to děje.
Teď se nám to pomalinku rozvíjelo v hlavě, že jo?
No. Jo tak. To bylo před prázdninami.
Bylo vysvědčení, plynový útok a teď jsme byli na chodbě.
A jak tak utíkáme, tak někdo říká: Je plynový útok!
A teď ostatní děti, spolužáci z jiných tříd:
Jo? To máme taky? A učitel zase říkal:
Vy ne, vy ne! Jenom áčko! Vy až příští týden.
Tak ti byli z toho štronzo. Prchali jsme do takzvaného krytu.
A když jsme se seběhli o jedno patro níž,
tak si pamatuji, že tam šel učitel biologie,
měl takový tác a na něm měl lebku a nějakou kost,
asi stehenní nebo jak se to dávalo kolovat v biologii,
a zase nějaký ten žák říká: Plynový útok!
A ten... Jardo, co je? Je plynový útok.
Ale ne, učitelský sbor až za čtrnáct dní.
Tak ten úplně se vykulil, a tak jsme pokračovali
a seběhli jsme do sklepa.
A to byl teda kryt, to jsme pochopili.
Tam všechno on uzavřel a tam začal kázat,
abychom seděli jenom v koutku a neotvírala se okna a tak dále.
Pak to skončilo a následovaly další akce.
To už jsme dostali větší poučení, věc se trošku vysvětlila.
Byly nukleární útoky. A na nukleární útok,
to nám řekl, to musíte dát takhle hlavu, jo, položit.
Ležet musíte na zemi, rovně, prosím vás, zády k epicentru,
ke středu, kde padla ta nálož atomová.
A podle mých vzpomínek padla vždy někde na Letenské pláni,
protože jsme vždycky leželi jedním směrem.
Ale teoreticky, že jo? Ještě pak přišlo to,
že říkali... kvůli záření, jednak musíte takhle ležet,
a jednak pak byly noviny a překryli jsme se novinami.
-Navzájem? -Navzájem.
A učitel to kontroloval, aby všichni byli přikrytí.
Koukal na hodinky, jak dlouho to potrvá.
My jsme si zase říkali, že to není tak zlé,
když to trvá dvacet třicet minut. A pak začalo to, co prostě...
Začali jsme diskutovat kluci a holky mezi sebou.
A někdo říkal: Hele, ono kdyby to bylo tak jednou týdně...
Někdo říkal, co jednou týdně, kdyby to bylo dvakrát týdně,
a proč ne třikrát týdně?
-Že byste se ulili, jo? -Ulili, místo matiky,
narušit hodinu, to byl dobrý... Než se tam seběhne,
než se to zase všechno vykoná, než se vyběhne.
A teď zas druhý kritizoval: Zemák se můžeš naučit, nebuď blbý,
ale chemie, hele ty vzorce, já prolítnu...
Takové dva tři útoky za týden, to bych se z toho vybabral.
Na branná cvičení vzpomínáme s úsměvem, ale není to tak dávno,
co se na další válku připravoval celý svět.
Vznikaly tisíce podzemních krytů.
Budovaly je režimy komunistické i demokratické.
Do betonového podzemí teď míříme s redaktorkou Darinou Vlkovou.
Vztah mezi brannou výchovou a civilní obranou je velice úzký,
protože se navzájem prolínají, a jestliže branná výchova,
branná příprava obsahuje takové ty aktivní prvky,
naučit se střílet, naučit se sebeobraně,
naučit se různé věci, tak civilní obrana jde především
už na odstraňování následků něčeho, co se stalo.
Tenhleten systém stál jednak na organizační struktuře,
kde byly tzv. štáby civilní obrany, které to celé řídily.
Hlavní prvky, které se řešily, bylo varování obyvatelstva,
úkryty a prostředky individuální ochrany čili masky.
Výstavba krytů začala nejvíc kolem roku 1954,
kdy se přecházelo na systém zbraní hromadného ničení,
tedy ty kryty se stavěly jiným způsobem,
a největší počet krytů byl asi 5 500 v republice
pro zhruba 12 procent obyvatelstva.
Myslím, že v 50. letech se ten režim na válku připravoval,
ne tedy ten československý, ale ten sovětský, Stalin,
a od toho se odvozovalo, že se s válkou
v nějakém horizontu ne příliš vzdáleném počítalo.
Počítalo se i s eventualitou jaderné války.
Určitým způsobem se připravovaly na možnost
konfliktu i státy západní Evropy nebo Spojené státy.
Někdy vlastně ty instruktážní filmy nebo propagandistické filmy
nejsou zase až tak strašně odlišné od těch našich.
Také se tam asi výrazně v USA v 50. letech nebezpečí přehánělo.
Je to jen cvičení, cvičení civilní obrany.
Víme, nač přitom teď asi myslíte.
Občané z Rosic nad Labem by vám také řekli,
že si samozřejmě nepřejí, aby tyhle zkušenosti někdy museli použít.
Někdy koncem 80. let, kdy přestalo napětí mezi velmocemi,
se začalo uvažovat, že když jsou ta opatření
nějakým způsobem vybudovaná, ať už to je varování,
ať už to jsou kryty, ať už to jsou masky
a evakuační opatření, tak co vlastně s tím?
Vybírala se ze všech opatření taková,
která se dala používat při povodních,
při dalších živelných pohromách, při provozních haváriích.
Příkladem takového zařízení je podzemní nemocnice
označovaná jako KO 17, která byla vybudována
v areálu Thomayerovy nemocnice v Praze.
Tady vstupujeme svým způsobem do bývalého protiatomového krytu,
který byl vystaven v roce 1952. Ukončení stavby bylo v roce 1961.
Sloužil jako protiatomový kryt za doby studené války.
Tady vstupujeme do bývalé dozimetrické stanice,
kde se počítalo s tím, že kdyby došlo k atomovému výbuchu,
tak vlastně lidi budou ozáření, tak by to fungovalo jako myčka,
že by došlo k dekontaminaci lidí, očištění
a pak by se postupovalo dál.
Přicházíme do prvního patra operačního traktu,
kde pro případ nouze a zálohy je operační sál.
Tady vidíte sterilizátory, veškeré prášky.
Všechno je sledované, prostě připravené na okamžitý zásah.
Operační sál je funkční, přístroje jsou sice zastaralé,
ale znova říkám, je to nemocnice pro nouzové stavy.
O patro níž je ten samý sál, takže máme dva operační sály.
Z důvodu pro případ pohotovosti v mimořádných situacích jsou
složené dva operační týmy, které jsou připravené
neustále na telefonu. Z toho důvodu se drží
neustálá pohotovost pro tuto nemocnici.
Naposled to bylo v době záplav. V Nemocnici Na Františku stoupala
voda, tak už jsme byli připraveni na příjem jejich pacientů.
Železobetonový kryt, kterým procházíme,
má rozlohu zhruba tisíc metrů čtverečních.
Zabírá tři podzemní podlaží a vešlo by se do něj 170 lidí.
Připraveno je 72 lůžek pro pacienty.
Přicházíme do největší místnosti s lůžky.
Je jich tady dvacet jedna, tři dětské postýlky,
jak tady vidíte, v současné době čtyři.
Součástí technického zázemí je také filtroventilační zařízení.
V případě izolace od venkovního prostředí by zajistilo dostatek
kyslíku v celém krytu na 26 hodin.
Tady přicházíme do srdce podzemní nemocnice.
Tady vidíte dieselagregát, který slouží k tomu,
když dojde k výpadku elektřiny. Je to naprogramované tak,
že při jakémkoliv výpadku elektřiny automaticky naskakuje.
Jak dlouho by to trvalo, kdyby se něco mělo dít,
než by tato podzemní nemocnice byla úplně připravena
tady tu izolaci třeba ten den přežít.
My na to máme jasný limit hodinu.
Od vyrozumění, příjezdu z domova, zprovoznění veškeré nemocnice.
Jaké zážitky z branné výchovy máte vy?
Měla podle vás branná výchova ve své době smysl?
Pište a hlasujte na www.retromanie.cz.
A taky se nezapomeňte přihlásit do naší retrosoutěže
o nejzajímavější retrofotku.
Na vítěze čeká třeba takové pěkné autíčko
s logem našeho pořadu. Soutěž najdete
na našich webových stránkách www.retromanie.cz.
Za týden na viděnou.
Skryté titulky: Věra Kotlínová Česká televize, 2009