.
Dámy a pánové, předvádíme vám první model,
kterým už pramáti Eva s originalitou a nápaditostí
naráz vyřešila otázku oděvu i odvěký problém módy.
Diskošaty z osmdesátých let.
Śedivá šik úpletovina.
Pouzdrové šaty ze šedesátých let.
Vycpávky a dvouřadové zapínání z osmdesátých let.
Různé šaty, různá doba, rozdílné střihy, ale i materiály.
V dnešním Retru se vrátíme k módě,
se kterou přicházeli mladí lidé před rokem 1989.
Jak 60. léta odstartovala vlnou minisukní výraznou mladou módu?
Twiggy mrkala falešnými řasami. Antikoncepční pilulka dávala ženám
možnost nezodpovědnosti v posteli, ale i vůči šatům.
Kde se v Československu daly sehnat originální modely?
Já jsem si přála kdysi jako student,
abych mohla vystavovat na Bertramce,
protože tady nebyly žádné přehlídky.
A jak se o módu zajímali mladí muži?
Vzpomeňme si ještě na zvonové kalhoty, pruhované kalhoty.
To by si tady chlap v podstatě na sebe nevzal,
kdybychom to první opojení neměli z těch hippies.
Tyhle šaty ze 60. let, které kdysi nosívala moje maminka,
bychom před nějakými sedmi osmi lety určitě nenosili.
A dnes jsou velkým hitem. Móda se neustále opakuje.
Jaké zásadní trendy ovlivnily mladou módu?
Tak na to se podíváme v první reportáži Petry Schubertové.
Zásluhou břeclavských fatrováků bude na našem trhu
dokonce víc plášťů do deště, kterým říkáme šusťáky.
Materiál dovážejí nyní i z Itálie,
takže na podzim si budeme kupovat originál italské šusťáky
vyrobené v Břeclavi.
O mladé módě, dnes naprosto běžné konfekci v obchodech,
se začalo mluvit až v souvislosti s poválečnou generací.
Mladí lidé tehdy poprvé začali určovat trendy,
které pak nosili i jejich rodiče.
V minulosti vždycky dětské oblečení kopírovalo oblečení dospělých,
i když bylo naprosto nepraktické a pro děti vlastně i nezdravé.
V období po druhé světové válce přišel nový trend
na jedné straně ukázat krásu ženského těla,
odlehčit to oblečení. A to bylo něco,
co vlastně vycházelo z módy mladých,
a proto si ji starší přizpůsobovali.
Pohled na ideál ženské krásy se každé desetiletí výrazně měnil.
Padesátá léta byla ve znamení delších sukní,
vypasovaných svetříků a vyztužených podprsenek.
Opravdovou revoluci v mladé módě odstartovala uvolněná 60. léta.
Přišla móda minisukní, Twiggy mrkala falešnými řasami.
Antikoncepční pilulka dávala ženám možnost nezodpovědnosti v posteli,
ale i vůči šatům, přestaly se obracet naruby,
v kabinkách odpadávaly knoflíčky již před zkoušením.
Bylo to něco jiného než dříve, když matinka vybrala
své dcerušce šaty - přesně stejnou kopii toho, co nosila ona.
To je model, který je z roku 1969.
Jsou to široké zvonové kalhoty, které tenkrát byly
velice módní záležitostí. Přes ně se nosila košilová halenka
s výraznými špicemi, které se v první polovině 70. let
stále prodlužovaly, a takové, dneska bychom řekli minišaty.
Pražský Dům módy byl slavnostně otevřen 8. července 1956.
Začínala druhá pětiletka a ve společnosti to vřelo.
Hlavní zásluhu na tom měl tajný projev Nikity Chruščova
na XX. sjezdu Komunistické strany Sovětského svazu.
Nejvyšší sovětský představitel v něm kritizoval zločinné praktiky
svého předchůdce Stalina. Chruščovova politika tání
ovšem měla i stinné stránky, jakým bylo například
krvavé potlačení maďarského protikomunistického povstání.
V témže roce také vydal svoji první dlouhohrající desku Elvis Presley.
Přelom 60. a 70. let přináší i řadu stylů,
které nebyly jen pouhým oblečením,
ale vyjadřovaly vymezené názory mladých lidí.
Vzory jsou slavní západní herci a zpěváci.
Po pravých amerických džínech, které bouraly konvenci,
toužili v Československu snad všichni.
Pamatuji si, jak ve školách, třeba na gymplu,
zakazovali nošení džínů, jako kdyby to bylo něco...
No síla hadru, co si budeme namlouvat.
Ale nedalo se tomu trendu zabránit.
Džíny se sem dostávaly prostřednictvím
zahraničního obchodu Tuzex a ti mladí si dokázali
sehnat bony kdekoli jenom proto, aby ty džíny měli.
Ano, na tyto záběry si možná ještě vzpomenete.
Natočili jsme je v loňském roce a přitom jsme vás zvali
k nákupu stále žádaného zboží, tedy džínového ošacení
z královéhradeckého družstva Vkus.
Zda ovšem naše pozvánka byla tehdy na místě, těžko říci.
Po džínách se doslova zaprášilo a od té doby se nás ptáte,
kdy zase bude Vkus v Praze?
Prvky oblečení, které chtěli nosit mladí lidé,
se tak postupem času dostaly i do oficiální módy.
I napodobenina džínoviny se v Československu začala vyrábět
a stala se součástí běžných kolekcí.
Nejenom že se nosily džíny a z té bavlněné džínoviny
sukně, saka, kabáty, klobouky, tašky, boty, všechno možné,
ale módní návrháři vlastně čerpali z této inspirace
i pro textilní tisky, takže tady na bavlně
je vyhotoven textilní tisk, který džínovinu trochu napodobuje.
Před třemi lety jsme u nás dobudovali s pomocí
Sovětského svazu závod Chemko v Humenném.
Umělá vlákna mají v textilním průmyslu stále větší význam.
My jsme se od té doby z dovozců chemických vláken stali vývozci.
S novými střihy a změnami také přicházely módní materiály.
Vedle klasických vlněných látek to byly třeba chemlon,
krimplen, umělé hedvábí a koncem 50. let slavný tesil,
ze kterého se tou dobou šilo téměř vše.
Z tesilu a na pletacích strojích se vyrábí pletená kožešina.
Je kvalitnější než dosud známé umělé kožešiny.
Teď záleží především na našem chemickém průmyslu,
aby bylo dost tesilu.
To byl materiál, který kombinoval klasickou česanou vlnu
a polyester, takže se nemačkal, nešpinil se moc.
Mohl se večer hodit přes křeslo
a ráno zase byl ten oděv k oblečení.
Ve své době to byla celá řada materiálů,
které byly společné jak pro tehdejší východní blok
socialistických států, ale materiály,
které přišly odjinud, jako třeba krimplen.
To bylo používáno, dejme tomu, vidíme tady na tom kabátu,
ale typický liberecký materiál byla zadara,
což je materiál na chemlonové bázi.
Tyto šaty jsou z roku 1975 a možná by diváky zaujal
ten materiál, protože je vlastně v podstatě velice nepříjemný,
ale já jsem pamětník a vím, že jsem šaty z tohoto materiálu
také nosila, a přišly mně úplně senzační ve své době.
Člověk nesměl podléhat žádným emočním situacím,
aby se příliš nepotil, protože to nedělalo dobrotu.
Jo, tady máme ty plasty. Ty byly hitem 60. let.
Pamatuji si, že jsem měla plastovou pláštěnku
a v té se chodilo ve slunci. A krešlakové kozačky, to byl hit.
Kdo neměl krešlakové kozačky, tak byl mimo.
Určitou kuriozitou bylo při těch zmiňovaných
Libereckých výstavních trzích prodávání jednoduchých oděvů,
které byly z papírové hmoty. Nechaly se několikrát vyprat,
ale bylo to v podstatě oblečení na jedno použití.
Jednoho všedního rána to vypadalo před pražskou Bílou labutí
jako v době předvánočních nákupů. Začali zde totiž prodávat
československou módní novinku pro dívky a mladé ženy -
papírové šaty.
I když ve světě jsou dámské šaty z papíru už dávno v běžném prodeji,
u nás vzbudily velký zájem, a nejen u děvčat.
Synonymem 70. let byla hojně rozšířená móda hnutí hippies,
do které se promítl protestní postoj.
Do šatníků mladých lidí směřují kalhoty do zvonu,
oblečení z džínsoviny a korálků, ke kterým patřily delší vlasy.
Éra hippies, která u nás vyvolává pocit nádhery a krásy,
byla spojena s promiskuitou, s drogami a s dalšími potížemi.
Ve chvíli, kdy se ti hippies stávají
takovými starými páprdy, bylo jim už přes třicet,
tak tu nastupuje móda, tedy móda, styl punku.
Jaký máte názor na pankáče? Takoví ti vyholení, ostříhaní.
Já vím, tak názor můj je ten, že je to taková nějaká zvláštnost,
která by se neměla vůbec vyskytovat.
-Jsou mladí a nemají co dělat. -Jsou to normální lidi, ne?
Já nevím, tak každý vyznává něco jiného.
Myslím si, že to je výstřelek, který by se měl nějak,
pokud možno, co nejdřív vymýtit.
V 80. letech se i u nás styl punku okrajově promítl
v oblékání některých mladých. Kůže, zavírací špendlíky,
drobné kostičkové vzory a natužené vlasy
ale provokovaly více než kdy jindy.
80. léta vedle okrajové punkové módy přinesla nový fenomén,
který se velmi rychle rozšířil do oficiální módy -
takzvaný disko styl. Mladí lidé se bavili za hudby
dua Kotvald a Hložek v pestrých barvách.
Nosili plastové šperky, široké pásky nebo ramenní vycpávky.
Velkým hitem byly mrkváče, pytlové kalhoty,
vestičky a český vynález - tzv. plísňáče.
Osmdesátá léta, tam vlastně větší je lepší.
To byla vycpaná ramena, která symbolizovala ženu,
která stihne všechno. Zaměstnání, rodinu, milence.
Prostě ta ramena tam vypovídala o úspěchu.
Tento kabát byl určený pro mládež.
Pozor na to, my to hrozně hodnotíme z dnešního pohledu,
kdy se nám to zdá nemožné, ale v podstatě to byla věc,
která se v 80. letech potom kupovala pod pultem,
protože tady vlastně byly zkombinovány všechny
módní prvky té doby.
V historii vždycky, když je něco módní,
tak nehraje roli, jestli je to příjemné,
jestli je to zdravé, jestli se to hodí nebo nehodí.
Když je něco módní trend, tak to mají všichni.
Jak moc vaše oblékání ovlivnila maminka, když jste byla malá?
Moc ne. Já jsem byla asi moc silná osobnost
a začala jsem si poměrně šít věci sama na sebe dost brzo
jako spousta českých holek v té době.
Já začala už asi třeba v jedenácti nebo takhle brzo.
-Maminka neměla moc šanci. -A co jste si šila?
Co jste v těch dvanácti jedenácti chtěla nosit?
Já jsem začala manšestrovými botami.
Já jsem si hrozně přála vysoké kozačky,
tak to jsem si ušila na tenisky manšestrové.
Co jste si ušila dalšího?
K tomu jsem měla mini manšestrovou šatovou sukni,
abych to měla komplet.
K tomu se nosily maxikabáty a dlouhé šály.
A co na to říkali rodiče, když jste v takovém modelu
třeba vyšla s tatínkem někam na procházku?
Musela jsem jít buď pět kroků za ním, nebo před ním,
protože nechtěl, abych tak vyčnívala, jak jsem vyčnívala.
Jaké se vůbec tehdy vyráběly materiály?
Já tady mám jeden na sobě a musím říci,
že mě to docela kouše a že to vůbec na tom těle nesedí.
Ten posun je obrovský. Vlny byly těžké, silné.
V současnosti máte vlnu průsvitnou, lehoučkou.
Polyestery, které byly tenkrát, a polyestery, které jsou teď,
vy nepoznáte, že je to polyester.
Nad běžnou konfekcí v Československu držel ruku
Ústav bytové a oděvní kultury. Mladí lidé si tak hledali cestu
k originální módě a často se ani nemuseli dívat do zahraničí.
My jsme všichni toužili mít pěkný zimní oděv.
A to bylo něco absolutně nedostupného,
takže se to dělalo tak, že se koupila někde látka,
třeba v Řempu, nějaká silná, samozřejmě nepromokavá.
Pak se kupovala molitanová prošitá vložka,
taková netkaná textilie, která se tam dávala,
a ještě pod to se dávala podšívka.
Ty věci jsme se snažili napěchovat na měšťanské střihy
z Burdy a dosáhnout tím, dejme tomu,
zimní pěknou takovou odvazovou záležitost.
Může si u vás koupit dívka bundu v termo stylu?
Momentálně máme tady krásné prošívané s teplou vložkou.
Jinak máme výběr v jiných bundách. Termo styl jsme vyprodali.
Jaké můžete nabídnout mladým mužům kalhoty na zimu?
Normální, klasické, vlna, tesil.
-Manšestráky máte? -Manšestr není, ale má přijít.
Jak jste si vybral?
-Bohužel z tohoto sortimentu snad jenom tuhle bundu. -A vy?
Já jsem si nevybral bohužel po celé Praze ani tady.
Možná i vy souhlasíte s tím, že pouze ona jedna jediná bunda
splňovala to, co si mladí asi tak představují.
I u nás vznikala ve větších městech řada
zajímavých a originálních modelů nejen doma ušitých.
První předzvěstí byl na konci 60. let
Klub odívání mladých v Praze,
kde později začínala řada slavných českých návrhářek.
Klub odívání mladých vznikl na konci 60. let.
Měl za úkol na základě státní organizace doplnit to,
co na trhu chybělo.
Souběžně v jednotlivých regionech Československa probíhaly
nejrůznější soutěže pro mladé módní tvůrce.
Zajímavé oblečení nabízely i veletrhy módy.
My jsme se v úvodu rozhodli pro konfrontaci, a tak se ptáme:
Líbí se vám nebo nelíbí, jak se dnes oblékají mladí lidé?
Líbí se mi to, co by ne. Je to hezké, mně se to líbí.
Pokud to má určitou formu, tak my jsme ohromně tolerantní.
Krásné. V životě se tak nenosili, jak se nosí dneska.
Nejvíc se nám líbí minisukně na mladých holkách.
Od roku 1956, když vznikly Liberecké výstavní
trhy v novém duchu, tak byly zaměřeny
vždycky převážně na textil, na odívání.
Problém byl v tom, že ve své podstatě návštěvníci
neměli příliš šanci modely sehnat.
V obchodních domech tu a tam také vznikali i předchůdci
dnešních butiků, kde svoji kreativitu
v originálních modelech uplatnili mladí návrháři.
Vy to tady pěkně vedete, pane Gottlieb.
Aby nedošlo k omylu, paní Hermanová.
Tato klubovna s barem je jen součástí našeho butiku.
-A co je to ten butik? -Butik je francouzské slovo
a znamená něco jako obchod, obchůdek.
Ovšem teprve mladí Angličané tomu dali svůj specifický smysl.
Tam totiž vznikla řada takových malých prodejen, krámků
a tam mají mladí lidé možnost nakoupit vše,
co potřebují k svému dokonalému zevnějšku.
Tenkrát byl výkřik, když byly jednobarevné kalhoty
a chlap měl kostkované sako. To už byla taková avantgarda.
My jsme chtěli jít trošku dál, a tak jsme začali dělat barvy.
Jak se tady dívám, máte tady spoustu módních věcí.
-Kdo jsou vaši dodavatelé? -Především družstva.
Chci zdůraznit, že nejde o žádné výstřelky a výstřednosti.
Ty my nechceme podporovat.
Chceme zastávat pevnou linii avantgardní módy.
Dále tady máme svého garanta, jímž bude po tři měsíce
někdo z oblíbených zpěváků. Začali jsme s populárním zpěvákem
Jiřím Štědroněm, který nosí věci od nás.
Chystáme řadu nových věcí, ale o těch vám povím,
až budou na světě.
Měli muži zájem o takovou módu?
Málokdo z těch lidí si něco koupil, protože oni se báli odejít
s extravagantní košilí. Musel jsem počkat,
až se to objevilo na jevištích s Vaškem Neckářem
a Jirkou Štědroněm a s Pepíkem Laufrem v té době.
Ten průlom byl hrozně těžký.
Jednou z nejprogresivnějších prezentací mladé módy
s originálními modely mladých tvůrců se jako protiklad
oficiálnímu trhu oděvních podniků staly od roku 1975
tzv. Odpoledne na Bertramce. U zrodu těchto přehlídek
byla Drahomíra Březinová. Ta kvůli nemoci
nemohla být u natáčení tohoto dílu Retra.
Na Bertramce se scházejí ti, kteří hledají romantiku,
krásu, seberealizaci. Žena je prostě dneska osobnost.
Je zaměstnaná, sportovní, ale přitom elegantní, ví, co chce.
To byla doba, kdy už normalizace byla hotová,
po invazi ruské.
Člověk si připadal, že sedí na nějaké loďce
na zabahněném rybníku nebo zabetonovaném.
Nic se nedělo, bylo bezvládí.
A najednou se objevovaly takové malinké věcičky,
články v novinách, že na Bertramce byla módní přehlídka.
Tady všude byly rozvěšené šperky.
Lidé chtěli ukázat svoji kreativitu,
to, co v nich vlastně bylo utlumeno.
Byla to oficiální nekomerční věc. Nic se nesmělo samozřejmě prodat,
protože to by byl výdělek pro ty lidi.
Když jsem sem přišla prvně a točili jsme,
tak holky, co mají šmrnc, byly všechny dohola ostříhané
a měly takové závěsy. Toužili jsme po tom.
Bylo nám třicet čtyřicet let, byli jsme v plné síle
a najednou jsme chtěli něco hezkého,
na co konfekce tehdy absolutně vůbec neměla.
Módních impulsů se samozřejmě nezúčastňují jenom studenti,
ale i absolventi školy, kteří už jsou pár let v praxi.
Dnes je tady s námi Daniela Flejšarová.
Ty ses letos vrhla na kabáty. Proč?
Já už delší dobu se snažím pojednávat i samotnou plochu
materiálu jednotlivých modelů. Teprve to pojednání vytváří
celek i střihové řešení. Kompozici na nich skládám
z jednotlivých fleků a ty fleky jsou z kůže,
z hedvábí. Je to většinou materiál, který se sebou,
ať už barevně nebo materiálově, ladí.
Módní impulsy, to bylo co přesně?
Módní impulsy, to bych řekla, že byl první jakoby fashion week.
Většinou to byli návrháři z uměleckoprůmyslové školy,
ale i kteří tam vlastně nechodili, ale takoví,
kteří už se jakoby v tom malém světě módy
prosazovali, ale nebylo to jednoduché.
Musela jste tam předvést kolekci a tu kolekci si návrhář
-musel vyrobit. -Kdo to financoval?
To si financoval každý návrhář sám, ale měl k tomu zadarmo manekýny,
které platil Mladý svět, ale z velké části
jsme si předváděli spoustu věcí sami.
Jak vůbec vznikl kontakt na Mladý svět
a potažmo se k tomu pak přidal Klub odívání mladých.
My jsme vlastně dělávali ve škole, a dělají se pořád, přehlídky.
Novináři neměli moc o čem psát a byli také zvědaví.
Byli rádi, že se něco děje.
Chodili na uměleckoprůmyslovou školu se dívat na přehlídky.
Tím to vlastně začalo, že začali o tom psát.
Pomalu se tak rozjel řetězec nápadů, co s tím dál.
Jezdili jsme po Čechách a předváděli jsme.
Sbalili jsme kufry, kotoučový magnetofon.
Josef Ťapťuch pouštěl muziku a my tři jsme předváděli
celou přehlídku.
My to tady máme, co jste předváděli.
Tohle je přímo z prodejny.
Tohle jsme fotili s Blankou Matragi.
Tady je titulka Mladého světa.
Samostatnou kapitolou byla pánská móda.
Jak se vám líbilo to, co tady nosili chlapi před rokem 1989?
Pepa Ťapťuch tenkrát v tom našem triu
pánskou módu taky dělal, ale nikdo neměl odvahu pustit se
do sak a do celých obleků, protože na to potřebujete
opravdu dokonalou výrobu. Ruční práce pánského saka
byla děsná, takže v podstatě ta móda byla jenom velmi sportovní.
Nebyla to vlastně ta elegantní móda,
kterou člověk k městskému životu potřebuje.
Jak to tedy bylo s pánskou módou? Tak na to se podíváme teď.
Já jsem napsala kdysi takovou studii.
Jmenovala se Neviditelný muž a přemýšlela jsem o tom,
co se s tím pánem stalo. Říkala jsem si,
že možná francouzská revoluce vzala muži odvahu,
aby byl zviditelněn, poněvadž nechtěli skončit na gilotině
s tím parádním oblečením, které bylo mnohdy daleko
nákladnější než to dámské.
I anglický džentlmen se raději upozadil.
Myslím, že ženské na tom opravdu byly podstatně lépe,
protože chlapům se moc móda nevěnovala.
Přesto se muž coby objekt módy od dob druhé světové války
výrazně proměnil. Původní obleky,
které běžně nosili i mladí chlapci,
se začaly vytrácet z denního šatníku.
Muži se propracovali k džínám, sportovnímu oblečení,
přes výraznou hippie módu až po disko mladíky
s dlouhými vlasy v 80. letech.
Už v roce 1965 to byla móda, která přišla z Paříže.
Dámské kalhotové kostýmy a pánové naopak si začali
nechávat narůst vlasy, takže se zezadu kolikrát nepoznalo,
jde-li dáma či pán. Tehdy se nosily trubkové kalhoty
vysoko nad kotníky, aby vynikly pruhované ponožky
a žluté polobotky barevně prošívané bužírkou.
Těm se říkalo maďary.
K tomu pánové nosili účes, kterému se říkalo Eman.
Takovou jakousi vlnu a změnu v pánské a chlapecké mladé módě
přinesli pochopitelně hippies, kteří zanesli módu džínsů,
dlouhých vlasů, naprosto vlastně neuvěřitelné prvky
v pánské módě, které tady již dlouho nebyly.
Vzpomeňme si ještě na zvonové kalhoty, pruhované kalhoty.
To by si tady chlap na sebe nevzal,
kdybychom neměli to první opojení z hippies.
S ustupující módou hippies, která provětrala šatníky
mladých pánů, se v 80. letech pak výrazně zapsala
na jejich vzhledu populární disko móda.
Ta s sebou přinesla barvy a určitou extravaganci.
Odvážnější mladíci nosili i trvalou.
Ale to nejdůležitější, a to v číslech nelze vyjádřit,
je spokojený člověk. Povinností výroby i obchodu
v tomto oboru je také člověka vychovávat,
ne mu nabízet cokoliv jen proto, že se to vyrobilo.
Právě móda, oblékání, to jsou ideální prostředky
nenásilné estetické výchovy. Měli bychom jich využívat.
Tyhle jsou hezké.
To je konec padesátých, začátek šedesátých let.
Jacqueline Kennedyová, ty bych si klidně vzala i dnes.
Ale tohle, to je ta pravá hrůza.
Vidíte ty obrovské vycpávky? Tak to už teda ne.
Jaká móda před rokem 1989 se nejvíce líbila vám?
Pište a hlasujte na www.retromanie.cz.
Za týden na viděnou.
Skryté titulky: Věra Kotlínová Česká televize, 2009