Už jsi čet’ Mladý svět? Pamatujete si na tenhle slogan?
Já jsem jako teenager nejčastěji pročítala
rubriky Sally radí a Seznamka.
Píšu Sally. Sally, co s tím provedem?
A určitě jsem nebyla sama.
S Mladým světem dospívaly celé generace čtenářů.
V tomhle Retru si připomeneme, proč předplatné Mladého světa
za normalizace mívalo cenu zlata.
Měl jste to? Byl jste šéf, protože jste to dokázal sehnat.
Se spisovatelem Arnoštem Lustigem probereme jeho vzpomínky na to,
-jak "Mlaďák“ spoluzakládal. -Strana chtěla získat mladé lidi.
A přepneme na Hitšarádu v Televizním klubu mladých,
který tolik proslavil Lucii Bílou.
Protože jste mistrovou na této dílně,
tak byste Lucku měla znát nejlépe. Co říkáte jejím pokusům o zpívání?
Líbí se nám to a všichni jí velmi fandíme
a držíme palce a snažíme se jí pomoci.
Mít předplatné Mladého světa, to bylo za komunismu
takovou malou výhrou v loterii. Proč byl takovým fenoménem?
Co čtenáře nudilo a čím si je časopis
naopak získával, tak to vám povíme teď.
Krásné obálky, chytlavé rubriky a zajímavé reportáže.
Mladý svět vydával Svaz socialistické mládeže,
a proto si tenhle časopis mohl oproti ostatním dovolit víc.
Tady sídlil Mladý svět ve druhém patře.
Vchod do komplexu byl tamtím průjezdem.
Muž, kterého hledáme, opravdu chodí.
Jmenuje se Juraj Puci. Chodí a píše.
Upozorňuje v pravidelné rubrice Mladého světa na zařízení
Socialistického svazu mládeže, která slouží tělovýchově,
turistice a pobytu v přírodě. Myslím, že tamhle právě jde.
Ano, je to on.
To jsem strašně rád, že jsme se neminuli.
-Jak se jde? -Jde to.
Snad žádný jiný magazín nemapoval život
v socialistickém Československu lépe než právě "Mlaďák“.
To byl jednooký mezi slepými králem do určité míry.
Jednak psal tak, že se to dalo číst.
Jednak se tam objevovala témata, která ostatní časopisy
nezpracovávaly nebo se jim do toho moc nechtělo,
ale ta důležitá věc byla, že se kolem toho časopisu
soustředil okruh autorů, který byl do značné míry výjimečný,
což si myslím, že o něm platí i od začátku.
Zdeněk Svěrák, Ladislav Smoljak, Rudolf Křesťan nebo Michal Horáček.
Slavné tváře, které mají s Mladým světem hodně společného.
I oni stáli za úspěchem časopisu, který měl být původně
jen pro mladé od 14 do 23 let, ale pak ho kupovali úplně všichni.
Mladý svět měl náklad asi 450 000 nebo 500 000 výtisků,
které ve smíchovské tiskárně tiskla rotačka celý týden.
Víc už mít nemohl. Ten náklad se přivezl
ráno na stánek a byl asi v jedenáct hodin vyprodaný.
Četlo to něco přes milion lidí a ta věková skupina
byla od šestnácti sedmnácti let do pětašedesáti či sedmdesáti.
Sháněl se a věděli jsme, že čtou tři čtyři lidi jedno číslo.
Neustále byl nedostatek papíru.
PÍSEŇ
Kde se stala chyba? Už jsi čet’ Mladý svět?
Mladý svět tak i přes svou popularitu
měl pořád stejný náklad, podobně jako ostatní.
Papíru byl nedostatek
a náklady se určovaly seshora, ne podle zájmu čtenářů,
ale jak to rozhodlo komunistické vedení.
V čem podle vás Mladý svět byl lepší než ostatní časopisy?
V čem byl unikátní?
My jsme chtěli dělat časopis, aby byl živý,
aby byl přitažlivý, aby informoval,
ale na druhé straně taková ta myšlenková úroveň aby byla,
že se nemusím ráno, když se holím, stydět.
Miroslav Hucek přišel do Mladého světa
krátce po jeho založení v roce 1959.
Do poloviny 70. let nafotil řadu obálek
a na jedné se dokonce ocitl i se svou ženou.
Čím to, že na Mladý svět lidé pořád vzpomínají s nostalgií?
Já si myslím, že Mladý svět v té kategorii nostalgie...
Že tam vlastně zůstaly dvě věci, které si pamatuje spousta lidí.
A to jsou dvě značky toho časopisu. Jedno je Tržiště senzací,
které vycházelo léta, a druhé je Sally.
Z těch ostatních jestli Hnutí Brontosaurus.
Brontosaurus z lehkého nadhledu.
Honzo, za těch deset let Hnutí Brontosaurus,
za tím je schováno deset tisíc dopisů do Mladého světa,
ale také strašně moc dobrých part, které třeba letos o prázdninách
na 180 místech v republice pracovaly jako týmy
na prázdninách s Brontosaurem.
Mladý svět šel na dračku.
V trafikách se po něm jen zaprášilo,
a proto býval součástí směnného obchodu.
Za přenechání předplatného byly k dostání džíny
nebo stálý příděl čerstvého masa od řezníka.
Mít předplacený Mladý svět bylo taky otázkou image,
podobně jako dnes telefon iPhone.
Měl jste to? Byl jste šéf, protože jste to dokázal sehnat.
Neměl jste to, patřil jste mezi tu šedou skupinu,
která prostě má smůlu. Vy jste si dokázal sehnat předplatné,
tak jste dokázal něco, prostě nějak jste se
v tom systému dokázal dobře zorientovat.
Mladý svět nabízel taky ojedinělé novinářské příležitosti.
Vycházely v něm prestižní rozhovory,
které se pak měnily v oblíbené knižní edice.
Takhle třeba reportér Jiří Janoušek publikoval knihu rozhovorů
s hercem Janem Werichem, ale taky sledoval vzestup kariéry
tehdejších českých tenisových hvězd.
Byl jsem s Honzou Kodešem v roce 1973
jako jediný český novinář u toho, když vyhrál Wimbledon,
až po cesty, které jsem absolvoval s Ivanem Lendlem,
kdy hrál poprvé Masters, a s Hankou Mandlíkovou do Ameriky.
Jeho reportérskou kariéru, ve které přinášel reportáže
z celého světa, ukončila svatba
s dcerou tehdejšího premiéra Lubomíra Štrougala.
K té mé novinářské dráze to mělo protichůdný vliv.
Na jedné straně mně to, a to by bylo nefér neříci,
poskytlo velkou ochranu, na druhou stranu reportér
je od toho, že má pozorovat a má být ten,
který se kouká a o kterém lidi nevědí.
Já jsem se díky tomu sňatku a všemu, co s tím souviselo,
stal špatně vyřezanou pseudocelebritou.
I když kariéru novináře opustil, natočil ještě jako ředitel
československého Filmexportu dokument o Karlu Gottovi.
Vy se nepřiznáváte k tomu, že jste Karel Gott?
Podívejte se, lidem, kteří se nepředstaví do telefonu, nikdy.
Třeba vám chtějí říci něco zajímavého nebo důležitého,
-co se nikdy nedozvíte. -To je možné.
Ale když budete běhat dvacet let denně k anonymnímu telefonu,
tak ztratíte veškerou víru v to, že vám někdo chce
říci něco důležitého.
-Ztratil jste toho hodně už takhle? -Takový menší kufr iluzí určitě.
-Důležitých iluzí? -Spíš banálních.
V šedesátých letech působil Mladý svět tak trochu jako zjevení.
Ještě v osmdesátých letech dokázal přinášet jako první
opravdu kontroverzní témata.
Po revoluci ale o svou jedinečnost záhy přišel.
Objevila se totiž ostrá konkurence. Časem se ukázalo,
že Mladý svět v ní obstát nedokáže.
Myslím, že to, že Mladý svět nevydržel,
byl celkem logický důsledek. Ale hlavně ať to zní divně,
tak číst Mladý svět nebo být předplatitelem znamenalo
mít určitý společenský statut v sedmdesátých osmdesátých letech.
To samozřejmě bylo pryč.
Jestli po Mladém světě něco dodneška zůstalo,
tak je to hudební soutěž Zlatý slavík, kterou pomáhal stvořit.
Zlaté slavíky Nadě Urbánkové a Karlu Gottovi předá
šéfredaktorka časopisu Mladý svět Olga Čermáková.
Zatímco v roce 1959 Mladý svět poprvé přistál na pultech
československých trafik, musel tibetský dalajláma
uprchnout do Indie. Kubánský vůdce Fidel Castro
vyvlastnil majetek amerických společností.
Izraelský premiér David ben Gurion založil tajnou službu Mosad.
V Československu byla vybudována přehradní nádrž Lipno.
Český chemik Jaroslav Heyrovský získal Nobelovu cenu
za objev polarografických metod a komunistická tajná služba
se neúspěšně pokusila otrávit československé zaměstnance
Rádia Svobodná Evropa v Mnichově. Čím? Slánkami s jedem.
A vy jste byl vedoucí té kulturní redakce?
Ze začátku ne, ale potom jo.
Ale to moc neznamenalo, protože tam byla tak příjemná
družná solidární parta, že všichni chtěli mít
ten časopis co nejzajímavější, takže já jsem se
ani jako vedoucí moc necítil.
Stalo se třeba někdy, že byť se vám ten článek líbil,
že třeba ještě nad vámi ten šéf řekl "Ne, tohle já ne....".
To se stalo, ale já byl takové zvíře
zvyklé už na svou klec, takže jsem se tomu nedivil.
My jsme mohli zápasit, my jsme se mohli snažit o to,
prosadit ty věci i proti vůli cenzury,
protože ti cenzoři byli také jenom lidi,
které bylo možno přesvědčit. Někdy stačilo změnit řádku
nebo slovo nebo vypustit odstavec, aby se tam ten článek dostal.
Už za chvíli se dozvíte, jak ještě v roce 1989
vedoucí Mladého světa nevěděli, jestli mají povoleno otisknout
rozhovor s herečkou Ivanou Chýlkovou.
Vydali se proto poradit na Ústřední výbor KSČ.
A taky si posvítíme na tehdejší sexuální osvětu pro mladé.
Teď ale zavzpomínáme na pořad TKM, Televizní klub mladých,
což byla taková obdoba Mladého světa. Taky jste ho sledovali?
Socialistická MTV. I když tohle přirovnání není dokonalé,
přesto měl Televizní klub mladých s MTV leccos společného.
Hlavně to, že vysílal videoklipy a dokázal vyrobit hvězdy.
Poprvé se v něm objevil David Koller s hitem Šrouby do hlavy
a taky zpěvačka Lucie Bílá.
Za popularitou TKM stála hlavně Hitšaráda,
kterou uváděl Karel Šíp a Jaroslav Uhlíř.
Právě jejich styl, na tehdejší dobu nezvykle uvolněný,
byl největším tahákem.
Krásná melodie. Přátelé, já myslím,
že teď jsem vám skutečně kápl do noty.
Tohle vám žádná diskotéka na světě nenabídne.
PÍSEŇ
Už troubějí, už troubějí na horách jeleni.
Hitšaráda plně vystihovala ducha doby.
Nic proti MTV, ale to je spotřební pořad
s využitím prvotřídní televizní techniky.
Ale o co byla Hitšaráda jednodušší, o to měla větší sílu.
Hitšaráda soudruhům z ústředního výboru strany
ležela pěkně v krku.
Naproti v zelenině měli rajčata, tak jsem si koupil. Chceš taky?
Ne, díky, já už měl. Díky.
TKM se vysílal každé úterý večer od roku 1979
jako následovník pořadu Mladýma očima.
Připravovala ho studia Praha, Bratislava a Ostrava.
Bez silonových košil a kravat, navíc v živém vysílání,
působili moderátoři odlehčeně.
Ještě jednou vás vítáme v ostravském
Televizním klubu mladých, který, jak už jsem říkal,
vysíláme dnes živě z Kopřivnice.
Diváci velmi dobře cítili, že se slušně chováme.
Myslím si, že jsme přinesli poměrně brzy převrat
ve způsobu oslovování diváků. Už to nebyl průvodce pořadem.
Rodilo se opravdu moderování.
To byl pokus dělat slušnou zábavu, která kombinovala
různé televizní formáty od talk show přes hitparádu
a tak dál, přes publicistiku. V zásadě to byla kombinace
mnoha formátů, z nichž velká část
byla udělaná dobře nebo zábavně.
PÍSEŇ Už třetí den mi dobře není...
Stop! Stop! Prosím vás, zastavte to!
Děkuji. Promiň, Lucie. Jsi poprvé v Televizním klubu mladých.
A já bych tě rád představil víc. Lucie Bílá. Kolik je ti let?
-Osmnáct let. -Jaké je tvé občanské povolání?
Kromě zpívání jsem dámská krejčová.
-To se hodí dneska. Máš trému? -Mám. Asi takovouhle.
-Takovouhle? A kolik je ti let? -Osmnáct.
Já jsem se vlastně už ptal. Vidíš, já mám taky trému.
Brzo se staly doprovodnými akcemi běhání do vrchu Petřína
pro herce, zpěváky, hudebníky.
Dělali jsme Malovaný džbánek, běhání rodičů, dětí.
-Neběhám, jedině kolem plotny. -Že by jenom tak?
Dělali jsme zazelenění Prahy, protože se nám zdála být šedivá.
Makak Muki nejeví zájem, zato všichni ti,
kteří se dnes sešli ve studiu Televizního klubu mladých,
o Rubikovu kostku zájem mají, milují ji, hrají si s ní
a leccos s ní dokážou. A tak jsme se dnes sešli,
abychom uskutečnili ve spolupráci redakcí
časopisu Mladý svět a Televizního klubu mladých
mistrovství ve skládání Rubikovy kostky.
Přijel Ray Charles a my jsme si s ním vyjednali,
že smíme vstoupit do koncertu a že smíme užít písničku.
TKM na samém konci 80. let otevřel cestu
pro dokumentární cyklus Manželské etudy Heleny Třeštíkové
a první moderátorské zkušenosti tu získávali Marcela Augustová,
Petr Vichnar nebo Alexej Pyško. I když se do reportáží a diskusí
dokázala protlačit zajímavá témata a talentované osobnosti,
přesto se od TKM výchova socialistické mládeže očekávala.
Pro moderátory to byl tvrdý oříšek.
Rada mladých odborníků při celozávodním výboru SSM
si vzala pod patronát inovaci nábytkového kolečka
vyráběného v našem podniku.
To neustálé něčeho se bání, pořád jako v zádech,
co zas ta soudružka Krempová, s čím zas přijde,
jak budeme Mirkovi Šmídovi, fantastickému světovému horolezci
spínat ta jeho hára. On řekne:
Kluci, kdybyste to nebyli vy, tak už jsem pryč.
Publikovat rozhovor s herečkou Ivanou Chýlkovou, nebo ne?
Dnes tohle dilema žádný novinář nemá, snad jen,
jestli herečka bude mít čas a chuť se s ním bavit.
Vždyť i to zvíře si na jaře hledá novou samici.
Ještě v roce 1989 šlo ale o velké politické téma.
O některých se totiž psát nesmělo. Žádný oficiální zákaz neexistoval.
Mladý svět stejně jako ostatní noviny a časopisy
vycházel pod drobnohledem komunistické strany.
Hrálo se o každé slovo a o každé jméno.
A právě sem, do někdejšího sídla ÚV KSČ,
přicházeli vedoucí redaktoři tak zvaně na kobereček.
Často dlouho do večera září v budově Ústředního výboru
Komunistické strany Československa okna pracovny soudruha G. Husáka.
Jaroslav Čejka zná praxi zákazů moc dobře.
Ať už jako divadelní dramaturg nebo novinář,
který odmítl podepsat Antichartu, ale přesto se na samém sklonku
komunistické vlády stal jedním z představitelů režimu.
To když v roce 1989 převzal vedení odboru kultury
Ústředního výboru KSČ. Patřil tak na několik měsíců
mezi vyvolené, kteří viděli za oponu moci.
Mnozí ti kolegové se na mě obraceli spíš než jako na funkcionáře
nebo aparátníka jako na bývalého kolegu, jako na kamaráda.
Ptali se mě, zda mohou publikovat rozhovor s Ivanou Chýlkovou.
-Já bych měl možná lepší nápad. -Co? Očkovat telata, že jo?
To ne, to je právě pozdě, když je tele už narozené.
-Ale očkovat březí krávy. -Ježíšmarjá!
Já jsem říkal, proč byste ho, prosím vás, nemohli...
A oni říkali - no ne, vždyť je na tom seznamu
a my máme pokyn, že se nesmí jako z...
Já jsem říkal no a co jako. Říkal jsem tehdejšímu šéfredaktorovi,
vždyť já jsem taky vedl sedm let časopis, tak vím,
že jsem mockrát udělal něco, co se nelíbilo.
Maximálně jsem šel na koberec, měl jsem nějaké popotahování,
ale dokonce ani o ty prémie jsem nepřišel.
A kdybys přišel o prémie, tak to snad uneseš, ne?
To bylo v době, kdy už ten alibismus dosáhl stadia,
že vám nikdo neřekl - tohle nesmíte napsat.
Ale současně vám ani neřekli, že to smíte napsat.
Zvlášť po roce 1968 odcházeli novináři jako na běžícím pásu.
Týkalo se to ve velkém i Mladého světa.
Třikrát mě vyzvali, abych vstoupil do strany,
a já jsem třikrát odmítl. Řekli mi - nevstoupíš, půjdeš.
Tak jsem šel. Od té doby jsem tam nebyl a ani jsem to už nečetl.
Litujete někdy nějakého kompromisu,
že jste musel něco odvysílat, co teď byste radši neviděl?
Rusové sestřelili letadlo. Přišel někdo ze zahraničněpolitické
redakce a měl o tom vypravovat, jak je to vlastně dobře.
To byla krutá chvíle.
Požádali jsme redaktora Televizních novin,
donedávna ještě zpravodaje Československé televize v Moskvě,
Josefa Morávka o komentář.
Proč na Sachalinu jihokorejské letadlo kličkovalo,
aby se vyhnulo sovětským protileteckým raketám.
Tedy o protileteckých raketách vědělo a vyhýbalo se jim proto,
že předpokládalo, že může být sestřeleno.
Vyhazovy novinářů probíhaly i v osmdesátých letech.
Byly o to křiklavější, když se týkaly televizních tváří.
Bylo to jednoduché. Vyrazili mě.
Nechali smazat spoustu věcí, vystřihli mě z filmů,
z Jáchyme, hoď ho do stroje ze scény s Wimmerem
Tvárnice nebrat, která byla legendární.
Lidi to poznali. Svěrák se Smoljakem
a pan režisér Lipský si stěžovali, tak to tam zase po roce vrátili.
Kdybyste se neurazil, tak jsem vám přinesl několik svejch stokorun.
Ne! To byste mě teda pěkně urazil.
-Pane vedoucí! Můžu vzít tvárnice? -Moment!
Klasický úplatek to sice není, to všichni cítíme, že?
-Ale na druhé straně... -Tvárnice nebrat! Pokračujte!
Byl jsem v JZD Rozvoj Posázaví, montoval jsem ocelové haly.
Myslím, že právě kluci z Mladého světa nebo někdo řekl
ve Slušovicích panu předsedovi Čubovi,
že jsem v JZD Rozvoj Posázaví, on mě nechal vyhledat
a nabídl mi, abych dělal zábavné pořady ve Slušovicích.
Moc rád na to vzpomínám.
Víte, ono dneska se říká, že žijeme v absolutní svobodě,
že cenzura neexistuje. Pozor, ona to taky není pravda.
Dovedete si vy jako televizní pracovníci představit,
že by v televizi zazněl příspěvek, kdy by někdo tvrdil,
že kapitalismus je zločinný systém, protože vykořisťuje pracující.
Ne.
Rubrika Sally radí, tak to je dodnes klasika
a asi víte, o čem mluvím. Jenomže každá legrace něco stojí.
Za minulého režimu si mnozí mladí museli v oblasti sexuální výchovy
přicházet sami na věci, které dnes mladí považují za samozřejmé.
Zapni maják. Schválně zapni ho.
Nic.
Zapni hledák.
Zase nic.
-Dáme sirénu? -Člověče, dej tam zpátečku!
Prostě časopisy a pořady pro mladé se za komunismu k otázkám sexu
stavěly hodně konzervativně a mělo to vliv
na celou tehdejší generaci.
Vztah, vztah, vztahy.
Jakou roli podle vašeho názoru hraje ve vztazích mužů a žen sex?
Domnívám se, že velký, až rozhodující.
Zamilovanost. Sex. Nevěra. Otěhotnění. Nákaza.
Běžná témata porevolučních časopisů pro mladé.
Do konce 80. let si toho ale mladí o intimnostech moc nepřečetli.
Nanejvýš tu pro ně byla rubrika Sally radí
jako ikonická součást Mladého světa.
Rubriku Sally radí v Mladém světě jsem samozřejmě znala.
Když jsem potom začala sama v tomhle oboru
se nějakým způsobem realizovat, tak jsem si mnohokrát
na paní doktorku Hanušovou vzpomněla a říkala jsem si,
že už nikdy nikdo nebude tak důležitý a tak významný,
jako byla ona.
Když se dívám zpátky na časopisy a na média,
tak mi připadají jako bezpohlavní, vykořeněné.
Někteří naši starší soudruzi podceňují.
Myslí si, že zájmová činnost je něco podřadného.
Nejrozšířenější metodou, jak neotěhotnět,
byla absolutně nespolehlivá metoda přerušované soulože
a používání kondomu byla také zcela výjimečná věc.
Určitě si umíte představit, v jak velikých obavách a úzkostech
tehdejší mladí lidé trávili chvilky,
které vlastně by měly být určené výhradně k příjemným prožitkům.
Já bych vždycky k té sexuální stránce připojil tu složku citovou.
Je tu někdo, kdo pošilhává po dívce z vaší třídy?
Těch bylo.
Ani po půlhodině ještě nebyla tematika vyčerpána.
Kritici zase říkají, že nyní nebo už od začátku
devadesátých let zase toho sexu v televizních pořadech pro mladé
nebo v časopisech pro mladé je tolik,
že se o něm mohou dozvědět už i děti,
pro které to vůbec není určené.
Z mnoha výzkumů víme, že čím víc informací o sexu
lidé mají, tak tím bezpečněji žijí.
Jediné, co se zdá, že může trošku možná dneska lidem
komplikovat život, jsou stereotypy, které kupříkladu
to mediální zobrazování sexu jakoby podporuje.
Jsou to kulty dokonalých postav a nadměrně velikých,
až gigantických penisů.
-Kohoute, co je s tím pivem? -Moment, vždyť musím narážet, ne?
Nech si ty svoje dvojsmysly a přines pivo.
Sex prezentovaný v té neskutečné idealizované podobě
jako dlouhá soulož, která se oběma daří,
oběma se líbí a je završena oboustranným orgasmem.
My to taky rádi děláme.
Chybí v dnešní záplavě časopisů Mladý svět?
Chtěli byste, aby znovu vycházel?
Hlasujte na www.retromanie.cz. A příště na viděnou.
Skryté titulky: Věra Kotlínová Česká televize, 2008