Narodila se tak trochu jako nechtěné dítě.
Později se stala velmi žádanou.
Největší ovace sklízela v nelehké době totality a normalizace.
Dnes spokojeně odpočívá v důchodu. Legendární Tatra 603.
Povíme vám, kde se legendární Tatra 603 vzala
a kdo s ní měl jezdit.
Na sklonku roku 1953 přišel požadavek ministerstva,
že bude potřeba postavit nějaký osobní automobil
pro vládní představitele.
Takže to bylo moje jako garáž, postel, garáž, postel, práce.
Dozvíte se také, jak se závodilo se šestsettrojkou.
Tam jsme se setkali s porschem, mercedesem, bavorákem.
V letech padesátých to byla ještě auta na úrovni šestsettrojky.
Možná že šestsettrojka byla tenkrát ještě lepší než tyhle vyjmenované.
Tím pádem jsme taky získali zlatou medaili.
Řekneme vám, proč si šestsettrojku jen tak nekoupíte.
Když vylezete s Tatrou 603, tak se všem ohromně líbí.
A když vylezete s Tatrou 613, tak všichni říkají, že je hnusná.
Asi nejvíce je člověk pyšný na to, že je to opravdu český vůz.
Příběh kontroverzní šestsettrojky, nositelky tradice
aerodynamických automobilů, začneme v její líhni v Kopřivnici.
Tam se vypravil náš retroreportér Tomáš Voženílek.
Kopřivnice je totiž nejspíš město s největší koncentrací pamětníků
šestsettrojek na metr čtvereční. Byla jedním z míst,
kde se šestsettrojka vyráběla.
Teď její odkaz můžeme vidět v místním muzeu.
Počátky nebyly nejradostnější, protože šestsettrojka se dělala
načerno, tedy její vývoj. Bylo to v Praze
v konstrukční kanceláři, kam dojížděl tehdejší
šéfkonstruktér osobních vozů inženýr Mackrle.
Bylo to v době, kdy byla zastavena výroba tatraplánů,
které končily v roce 1952.
Tajná činnost automobilových nadšenců probíhala
i přes zákaz vlády vyrábět v Tatře osobní automobily.
Podporované byly vojenské zakázky. Změna přišla po rozhodnutí
ministerstva strojírenství na sklonku roku 1953.
Do Tatry dorazila objednávka na nový osobní automobil
pro reprezentační účely.
Auto stejné kategorie domácí výroby chybělo.
Dali si požadavky, že to musí být šestimístný automobil.
Měl by mít motor o zdvihovém objemu 3 600 kubíků.
Lhůtu na postavení prototypu dali asi půl roku.
Tím pádem se tohle všechno legalizovalo
a začalo se pracovat na šestsettrojce.
Došlo k tomu, že v roce 1955 vyjel první automobil.
Na Václavském náměstí se zřejmě něco stalo.
Ano, zastavil tu náš nový šestisedadlový osobní vůz 603.
Jeho váha je výborně rozložena na obě osy,
takže vůz dokonale sedí na silnici.
Motor z tatrováckého monopostu má obsah dva a půl litru.
Dává sto koňských sil.
Proto dosahuje nová tatra rychlosti až 170 kilometrů za hodinu.
Samozřejmě byla všude obdivovaná, protože to bylo něco nového.
Byl to v podstatě poslední aerodynamický automobil,
který byl postaven v Kopřivnici.
A byla prý raritou v celé Evropě, kde v té době jezdily především
hranaté automobily. Lišila se také pojetím tří reflektorů vpředu.
Dokonce se uvažovalo o tom, že ten prostřední
by se mohl natáčet do zatáčky synchronně s řízením.
Jenomže tam vznikly problémy s využitím zavazadlového prostoru
vpředu, protože motor byl samozřejmě vzadu.
Od tohoto principu natáčení prostředního reflektoru upustili.
Souběžně s příběhem šestsettrojky osobního automobilu
se psal příběh šestsettrojky závodní.
V Tatře existovala skupina soutěžních jezdců,
kteří jezdili dříve na tatraplánu. Pak přešli na jeho mladší kolegyni.
Závodil také dnes třiaosmdesátiletý Lubomír Rek.
Já jsem, dá se říct, poslední veterán z těch,
kteří na tom jezdili a soutěžili. Moje první soutěž na šestsettrojce
byla Velká alpská soutěž v Rakousku.
Dojeli jsme na zlatou jako jednotlivci i jako družstvo.
Tatra jela tenkrát se třemi vozy 603.
Tím vlastně vznikla celá historie šestsettrojkového soutěžního
a závodního jezdění.
To bylo v roce 1959 čili už v dávnověku proti dnešku.
Na nás koukali více méně jako na exoty,
protože v té době jsme byli exoti,
když jsme vyjeli za západní hranice.
O nás nikdo nic nevěděl.
Teď jsme tam přijeli a byli jsme v čele.
Tak tedy vy jste vnukem slavného závodníka Aloise Marka.
Jak vás to v dětství stigmatizovalo?
My jsme se vlastně už se všemi vnuky Aloise Marka dostali
k tatře v nejútlejším věku. Vždycky pro nás byla radost,
když jsme mohli usednout na zadní sedadlo.
Děda si nás tam naložil a vyrazil s námi na výlet.
Největší úspěch nejen dědy, ale všech tater byl v roce 1966,
kdy tři tatry startovaly na Nürburgringu
v Maratonu de la Route. Jelo se to 84 hodin v kuse.
Tři tatry dojely na prvních třech místech ve své kategorii
a absolutně na třetím, čtvrtém a pátém místě.
Jako tým získali první místo a jako jediní dojeli kompletní
celý tým ze všech zúčastněných značek.
Z jakého roku tohleto auto je?
Tohle je poslední verze šestsettrojky, tato je z roku 1969.
Potom už v podstatě žádné změny na tom nebyly.
Tady na tom posledním voze jsou zadní kapsy delší.
Tady jsou jednom dvě žebírka, předtím byla tři žebírka.
Tady je tahleta dlouhá šavle, která připomíná americké vozy.
Je tady lišta v tomto místě, u prvních vozů byla dole.
Potom se to částečně liší tímto sloupkem.
Tohle jedničky neměly.
Jaké je tady v téhle tatře řazení?
Řazení je pod volantem. To proto, že ten vůz byl určen
jako šestimístný. Ta soudružka sekretářka,
která seděla uprostřed, by se tam nevešla,
kdyby tam bylo řazení na podlaze.
Zajímá vás, kdo ze známých osobností vlastnil Tatru 603?
V následujícím příspěvku vám to prozradíme.
A také vám nabídneme příběh jednoho tatrováka,
který si bez šestsettrojky nedokáže život vůbec představit.
Vojtěch Čip. Tatra mu dala práci,
pomohla mu k manželství, byla u narození jeho dcery.
Na počátku jeho dnes nablýskané šestsettrojky stál téměř vrak,
který koupil a dal dohromady. Motivace byla velká.
Dával jsem to dva roky dohromady.
Manželka akorát maturovala, tak jsem jí předal klíče k maturitě.
Zakrátko jsme se vzali a bylo to výhodné i pro naše děti,
které jsme měli, které prožily téměř celé mládí v šestsettrojce.
Ale traduje se taková historka, že se jedno z vašich dětí
málem narodilo v šestsettrojce.
To je fakt. Jednou jsme byli v Ostravě.
Když jsem ji dovezl do Ostravy do porodnice,
tak nám řekli, že mám jet do Nového Jičína.
Tak jsme to otočili a jeli do Nového Jičína.
Všechno to vyšlo. Dojeli jsme do Jičína.
Tam jsem počkal asi dvě tři hodinky a bylo to narozené.
Takže nám to zase všechno vyšlo.
Uvnitř šestsettrojky by se dal natočit hollywoodský trhák o tom,
jak český Honza balil holky.
Lůžková úprava sedaček tomu nahrává.
Já jsem to auto ještě neměl, když jsem měl sbalenou holku.
A později?
Později jo. Dalo se to, ale holky si musely střevíčky vyzout,
protože jinak by byl za chvilku propíchaný strop.
Dnes už Vojtěch Čip k těmto účelům auto
podle svých slov nepoužívá.
Raději s ním vyrazí na rodinnou dovolenou.
Na dovolenou nebo s rodinkou vyjet a ukázat se trošku s autem, že?
Šestsettrojce se říkalo auto vyvolených.
A kdo s ní jezdil především? Okresní tajemníci, strana, vláda.
Šestsettrojka byla totiž symbolem ideového vlastenectví.
A pak ti, kdo na ni měli. Zatímco na poukaz na spartaka
za více než 25 000 se čekalo léta, na šestsettrojku poukaz
teoreticky byl, ale nemohl si ji téměř nikdo dovolit.
-Stála kolem 100 000 korun. -No slavní majitelé.
Říkalo se, že ho měl i Jan Werich, který to sice popřel.
Dokonce jsem slyšel, že Fidel Castro by měl mít šestsettrojku.
Já si myslím, že ji Fidel Castro neměl.
Byla taková situace, že v době, kdy se vyvíjela šestsettrojka,
kdy byly postavené první prototypy, kdy začala sériová výroba,
tak si továrna chtěla tyto vozy poměřit se zahraniční konkurencí.
Jedním z takových konkurentů byl Chevrolet Corvair,
který se tatrovákům přes veškerou snahu
velice těžko dařilo dostat do Kopřivnice.
Vždycky to někdo stopnul na hranicích nebo někde jinde.
Nedostali ho prostě do republiky. Až pak se zjistilo,
že ho má údajně Castro ve svém autoparku.
Tak se to nějak domluvilo, já jsem s tím nebyl blíže seznámen.
Ale vím, že výměnou za šestsettrojku,
která byla upravená s klimatizací, šla do autoparku Fidela Castra
a ten Chevrolet Corvair přišel do Kopřivnice,
aby s ním mohly být provedeny porovnávací zkoušky s Tatrou 603.
Proč si myslíte, že Tatra 603 nebyla nikdy prezidentským vozem?
Zřejmě svými rozměry i nějakým nadměrným luxusem
neodpovídala prezidentským vozům.
Vím, že šestsettrojku dostal prezident Antonín Zápotocký.
Prezident Zápotocký dostal šestsettrojku darem
od výrobního podniku v den svých dvaasedmdesátých
a zároveň posledních narozenin - 19. prosince 1956.
Byl to rok bohatý na události. Co se v tomto roce také událo?
V Moskvě přednesl stranický vůdce Nikita Chruščov
tajný projev na sjezdu komunistické strany,
ve kterém se zostra pustil do diktátora Stalina
a jeho kultu osobnosti. Ale ještě ten samý rok stihl
poslat sovětské tanky do Maďarska, aby tam krvavě potlačily
protikomunistické povstání. Na Kubě přistává loď Granma
s partyzánským oddílem Fidela Castra.
Ve východním Německu se začala používat značka Wartburg
pro osobní automobily. Český vědec Otto Wichterle vynalezl
kontaktní čočky z hydrogelu a ve Švédsku se vyrábí
první prototyp mobilního telefonu značky Ericsson.
Vidím, že tenhle typ má popruhy.
Bezpečnostní pásy Moravan. To jsou první,
které byly vůbec u nás vyrobené, ještě nejsou samonavíjecí.
Takže musíte hodně zatáhnout břicho, když se chcete zapnout.
-Ale fungují při nárazu? -Já jsem to nezkoušel.
Kdo ví, jestli tam nejsou jenom tak.
I přístrojová deska je tady jiná než u předcházejících verzí.
Čím se liší?
Ta kaplička je jiná. Ta jedničková přístrojová deska,
ta byla taková jakoby bruselská. Ta byla moc hezká.
-A plechová byla. -Plechová a bruselská.
Tady je varianta trošku jiná, protože je to celé očalouněné.
Šestsettrojka provokovala, dokonce i zaměstnance
pobočného závodu Tatry v Bratislavě,
kteří postavili prototyp Tatra 603X.
Kam všude jste s tím autem dojel?
Já jsem těch tras nenajezdil tolik. Já jsem dal občas nějakou trasu
po okolí, když jsem si chtěl udělat radost,
tak po vlastech českých, ale to byly jízdy do sta kilometrů.
Největší vzdálenost, kterou jsme s tím jeli, byly ty dvě rallye.
Jedna byla do Paříže, ale to auto jsme dovezli na vleku do Basileje.
A pak jsme z Basileje pokračovali po vlastní ose do Paříže.
A zase z Paříže po vlastní ose do Basileje
a pak se to táhlo do Prahy. I když kamarádi
s tou druhou tatrou jeli celou trasu bez problému.
Na co jste tady v tom autě nejvíc pyšný?
Asi nejvíce je člověk pyšný na to, že to je opravdu český vůz,
protože i ten pán, kterého jsem teď potkal, se ptal: A to je ruský vůz?
Já jsem říkal: Ne, ne, ne, to je český vůz.
Tento vůz tatra má tradici 100 let, takže byl velmi překvapen.
Je to takový ještě poctivý vůz, to znamená,
že všechny věci zde fungují, není to přetechnizováno.
I poté, co třeba s tím půl roku nebo rok nejedu,
tak jenom přijdu, nastartuji a vůz jede. Takže vždy spolehlivý.
Šestsettrojka slavila největší úspěch na přelomu 60. a 70. let.
Celkem se jich od roku 1955 do roku 1975 vyrobilo 20 000.
Ovšem i příběh jednoho z našich nejpokrokovějších aut
s proudnicovou karosérií, vzadu uloženým osmiválcem
a řazením na volantu někde končí.
Protože šestsettrojka byla už ve svém zenitu,
tak došlo k tomu, že se připravovala další modernizace.
Buď to měla být další verze šestsettrojky,
nebo úplně nový typ automobilu.
Za tím účelem se Tatra spojila s italskou firmou Vignale,
která prakticky v roce 1969 dodala do Kopřivnice
první tři prototypy Tatry 613. Byla to reprezentační
luxusní limuzína, standardní limuzína a jeden vůz jako coupé.
Výroba kopřivnické chlouby skončila v roce 1975.
Její následovnice už nikdy tak slavné nebyly.
Co říkáte pokusům rehabilitovat šestsettrojku,
nasadit ji třeba na nový motor a pak ji představovat v zahraničí?
Je to krásné, je to pěkné, je to zajímavé,
ale je na tom špatné snad to, že to vzniká v zahraničí
a že v Kopřivnici možná, nechci to zakřiknout,
definitivně výroba osobních vozů skončila.
Je otázkou, zdali ji znova rozjíždět,
protože je velice finančně náročné vytvořit nový osobní automobil,
aby odpovídal současným parametrům, podmínkám a všemu,
a navíc udělat velice hospodárnou a rentabilní výrobu takového auta.
Nebo jestli stavět jenom nějaký speciální automobil
na zakázku pro ty, kteří na to mají.
Dnes byste za renovovanou šestsettrojku
zaplatili stejně jako za nové volvo nebo saaba - kolem milionu korun.
Pokud padesátiletou elegantní dámu ovšem seženete.
Sběratelé a nadšenci totiž šestsettrojku berou
za nedílnou součást svého života, za něco jako druhou manželku.
A přehlížejí i její původní účel - službu mocenské garnituře.
Já myslím, že tento pocit už se překonal.
Naopak tam čiší hrdost z toho, že to je ten vůz,
který si pamatuju z té doby. Sice s tím jezdili
naši straničtí vůdci, ale nicméně je v Česku vyrobeno.
Je to český vůz a česká tradice tam převládá.
Vůbec mě to nezatěžuje, že by s tím jezdili papaláši.
To mi vůbec nevadí, i kdyby s tím jezdil kdovíkdo.
Když si vezmeme Hitlera, vezmeme si Göringa,
vezmeme si kohokoli, čím jezdili? Jezdili v mercedesech,
jezdili v audinách. Myslíte, že to auto za to mohlo, kdo v něm jezdil?
Jak vidíte, naše auto budí velkou pozornost i dnes,
tak raději mizíme a vyrážíme vstříc novým zážitkům.
Tak kam mě dneska vezmeš? Do Jevan?
Jak je libo.
Skryté titulky: Věra Kotlínová Česká televize, 2008